Talk:Krsto Popović

Not sure what to do with this
I have found this text in serbian on the main article about krsto, I don't know anything about krsto, so I decided to move it to talk page

Krsto Zrnov Popovic Nikada NIKADA SE NIJE IZJASNJAVAO SRbINOM KAO STO PISE U OVOME TEKSTU nego ocito ga je pisao neka prodana dusa!.. General Jovo Kapicic prvi put javno govori o liku i djelu Krsta Zrnova Popovica i njegovoj pogibiji koja se zbila marta 1947. godine. Kapicic je u to vrijeme bio crnogorski ministar policije i njegovo svjedocenje o tom dogadjaju definitivno ce odagnati sve kontroverze o smrti generala Popovica. Zbog autenticnosti iskaza Jova Kapicica, tekst objavljujemo integralno, bez ikakvih autorovih ili redakcijskih intervencija. (Razgovor je vodjen 22. novembra 2005. godine)

“Ovo sto ti govorim ovo je za istoriju. Ovo je istina, dragi Novace, znam te dugo i dobro se boris za Crnu Goru Goru. Ovo su istorijske cinjenice sto govorim o jednoj tragicnoj zivotnoj drami, u kojem je heroj Krsto Popovic ubio heroja Raka Mugosu. Tako da je u narodu, kao u antickim knjizevnim dramama, ostalo da se prica kako je junak ubio junaka i kako je, na kraju, i sam junak poginuo u borbi. Ovo je kao moja ispovijest, a ti je biljezi romansirano. Slusaj me sto ti pricam. Krsto Zrnov Popovic nije bio moj krsetni kum. Meni su roditelji, otac Milo i majka Andja, bili u Gaeti, dje sam se i ja rodio, i moj krseni kum bio je dr Novica Radovic, crnogorski komita i emigrant, koji je u drugom svjetskom ratu bio ideolog crnogorskih federalista i glavni politicki savjetnik u stabu Krsta Zrnova Popovica.

Ja necu govoriti o Krstu Popovicu i njegovoj borbi za Crnu Goru od balkanskih ratova, preko prvog svjetskog rata, potom Bozicnjeg ustanka i komitskog pokreta, kao i emigrantskog zivota i o njegovoj politickoj aktivnosti do izbijanja drugog svjetskog rata, jer to neka rade istoricari, a o njegovim zaslugama i junastvu u borbi za Crnu Goru govori i brojna arhivska gradja iz tog perioda. Ja cu govoriti o Krstu Zrnovu i njegovom drzanju od 1941. godine, sve do njegove smrti 1947. godine, i zao mi je dragi Novace, sto ovo ne snimas, nego biljezis, tako da ispada da pisem ili diktiram roman u telefonskom razgovoru, a svi koji na ovu temu zele pricati, neka se pozovu na tebe i kazu da je Jovo Kapicic, ministar unutrasnjih poslova u vrijeme kad je stradao Krsto Zrnov Popovic, ovo rekao i neka se pozivaju, ako hoce, na ovaj nas dijalog, a ja vise o ovome necu pricati javno, ni na televiziji, ni na radiju itd. Samo mi dostavi na adresu mog sina Dragana, u njegovom klubu “Galerija”, adresa 7. jul broj 10., sa naznakom za Jova, ovo sto si zabiljezio da procitam. A sad me pazljivo slusaj, da ti kazem vezano za Krsta Zrnova ono sto je jedna i jedina istina, jer sam prvopozvani da o tome kazem ono sto znam, a znam sve ono sto je relevantno.

U toku drugog svjetskog rata Krsto Popovic je bio neprikosnoveni autoritet u Katunskoj nahiji. Zato kazem da je bio covjek Katunske nahije od 1941. do 1945. godine. U vrijeme drugog svjetskog rata on je bio akciono vezan za ideju da se Crna Gora kao nezavisna drzava obnovi. On se borio za Crnu Goru ne zbog Italijana ili fasizma nego zbog Crne Gore. Mislio je da se Crna Gora srpske hegemonije moze osloboditi pod okriljem i protektoratom Italije. Prihvatio se konktakta i saradnje sa Italijanima, jer je smatrao da, u to vrijeme, ne postoji drugi nacin borbe za samostalnu Crnu Goru. Cinio je to na svoj atipicni nacin, onako kako je sam osjecao i mislio. On nije bio ni ratni zlocinac, niti kvisling, i ne moze se uporedjivati sa Antom Pavelicem ili Vitkungom Kvislingom, jer njega Italijani ili Njemci nijesu postavili za drzavnika, sefa marionetske drzave ili vlade, vrhovnog komandanta vojske, ministra itd. Da je postupao kao oni bio bio bi kvisling i ratni zlocinac, ali nije. Italijani su tada vrsili vlast u Crnoj Gori, a ne Krsto Popovic. On je imao pod svojom upravom Katunsku nahiju. A tada je Crna Gora bila poharana ravnogorskom cetnickom vojskom, koja je u Crnoj Gori cinjela brojne zlocine. U Katunskoj nahiji Krsto Popovic je pruzao utociste partizanima, a i sinovi mu Nikola i Radovan bili su u partizanskom NOP-u i junaci narodnoslobodilacke borbe.

Ovo ti, Novace, pricam i nemoj misliti, ni ti, ni bilo ko drugi, da se udvaram mrtvom Krstu Popovicu, koji je odavno u grobu, a i ja sam jednom nogom u grobu. Pricam ono sto znam i zasto sam meritoran i ovo je prava istina o njemu i njegovoj pogibiji.

Nije se Krsto borio za Italiju i fasizam nego za Crnu Goru, na svoj nacin, onako kako se on dozivljvao. Zapamti ili zapisi, komunisti u Katunskoj nahiji bili su dominantno zasticeni na teritoriji koju je on sa svojom vojskom kontrolisao. Ja sam komunista i borac iz Drugog svjetskog rata, ali to istinito priznajem. Da nije Krsta Popovica bilo, komunisti u Katunskoj nahiji ne bi mogli opstati. Bili bi progonjeni ili mrtvi.

U toku Drugog svjetskog rata Crna Gora je bila duze vrijeme najcetnickiji prostor na podrucju Jugoslavije. Sa cetnickim snagama Draze Mihailovica, koje su predvodili Blazo Djukanovic, Pavle Djurisic, Bajo Stanisic i drugi, zelenaska vojska brigadira Krsta Zrnova Popovica nije imala vojnicke sukobe, ratne okrsaje, jer je on bio nezavisan i neutralan od njih. Sa njima se nije politicki i ideoloski slagao, ali nije ni ratovao protiv njih, jer je Italija u to vrijeme u Crnoj Gori imala kao okupator vlast. Na prostoru kojeg je kontrolisao Krsto Popovic nije cinio zlo partizanima, komunistima, nego ih je stitio, i niko od parizanskih boraca i pripadnika NOP-a ne bi mogao opstati da nije, tada, u to vrijeme, njega bilo tamo. Krsto Popovic je imao, u vrijeme rata 1941-1945. godine, ugled i stvarnu vlast u Katunskoj nahiji i nije je fakticki zloupotrebljavao protiv partizana na tom prostoru.

Krsto Popovic je bio brigadir crnogorske vojske i njegov generalski cin su mu priznali Italijani, kada su okupirali Crnu Goru. Podudarao se u mnogome stav Krsta Popovica o obnovi nezavisne Crne Gore sa stavom Italije o restauraciji crnogorske drzave pod njihovim protektoratom. Kada smo mi, pripadnici NOP-a, sa svojom vojskom oslobodili Crnu Goru strane okupacije, Krsto Popovic je otisao u sumu kao odmetnik, hajduk. Bilo je mnogo Katunjana sa njim. Nije zelio da se pokori i potcini novim vlastima i tacno je da novim vlastima nije zelio da se preda, vec da umre zajedno sa svojim uvjerenjima.

Znam, da on nema nikakve veze sa ubistvima koje su pocinili odmetnici, kao sto je ubistvo brata Veljka Vlahovica, Dusana Vlahovica. On to ubistvo nije ni naredio, niti odobrio, odnosno, nije se saglasio sa njime. Sa onima koji su se ponasali kao banditi nije imao nikakve veze u to vrijeme. Ponasao se kao neka vrsta drzavnika i nije imao ni znanja, a jos manje odobrednja u odnosu na postupke koje su cinjeli nekada pripadnici njegove vojske u besmislenim obracunima sa novim vlastima, kao sto je ubistvo Dusana Vlahovica na Cekanjima iznad Cetinja. On nije imao veze sa tim.

Ja ne znam da je Krsto Popovic bio zlocinac, niti sam u to vrijeme, kao pomocnik Aleksandra Rankovica, gledao sluzbenu dokumentaciju, koju Ti pominjes, da ga je odlukom crnogorskog CASNO-a Drzavna komisija za utvrdjivanje zlocina okupatora i njihovih pomagaca proglasila ratnim zlocincem.

Krsto Zrnov se nije odrekao sinova, niti ih je proklinjao, vec je stitio pripadnike NOP-a na svojoj teritoriji. Cinjenica je da se on zamjerio komunistickoj ideologiji i da se njoj protivio. Nije Krsto Popovic zelio da se preda nasim, novim vlastima, vec se ponasao kao odmetnik, hajduk. Nije prihvatio vise puta nudjenu mu saradnju sa NOP-om. Bio je odmetnik u sumi nakon oslobodjenja zemlje.

Sjecam se jednog dana, bio sam pozvan kod Aleksandra Rankovica. Rekli su mi, zove Vas Rankovic, bilo je to pocetkom 1947. godine, da odete u Crnu Goru i onemogucite, sprijecite odmetnike, koji su kontrolisali sirom Crne Gore brojne puteve i druge veoma vazne objekte i stvari. Odmetnici su bili opasni, bilo ih je tada preko 400, koji se nijesu predali vlastima, tako da su bili neka vrsta oruzane sile. Poslat sam iz Beograda da budem prvi covjek Ministarstva unutrasnjih poslova Crne Gore da se ti odmetnici dovedu pred lice pravde, bilo milom ili silom, zivi ili mrtvi. Prihvatio sam i otisao, ali sam zamolio Rankovica da uvazi da ja imam svoja gledista vezano za to kako se sa Krstom Popovicem treba postupati. Jer, Krsto Popovic nije bio ubica, razbojnik ili skripar, nego castan covjek, junak iz istorije Crne Gore, koji u ovome ratu nije licno naredjivao da se bilo sto zlocinacki ucini.

Novace, govorim ti, i zabiljezi, da sam, inistirao da se Krsto Popovic spasi, zelio sam iskreno da ga spasim. Na to mi je Rankovic rekao: “Jovo, ako se Krsto Popovic moze spasiti, spasicemo ga, privescemo ga sudu i sudicemo mu, jer imamo razloga da mu pomognemo”.

Novace, kazem ti, gaetasi, to jeste, Crnogorci u Gaeti, dje sam se ja rodio, dje su mi bili otac i majka, kao prognanici, smatrao sam i smatram, bili su najbolji Crnogorci toga vremena.

Kad sam otisao za Crnu Goru u funkciji ministra unutrasnjih poslova, radio sam svoj posao savjesno i pustio sam iz zatvora crnogorskih ili dekretom olsobodio preko 500 ljudi, koji su bili jataci neprijatelja nasih, i zelenaskih i drugih je tu bilo mnogih.

Ucinio sam to iz razloga humanosti, jer sam znao da oni ne mogu da sruse poredak, iako, nijesu bili bezopasni, ali sam ih oslobodio kazne, koje su u to vrijeme bilo vrlo visoke. Oni nijesu bili tada opasni kao oruzana sila, ali su mogli da cine brojna krivicna djela protiv ustavnog uredjenja i bezbjednosti drzave.

Da ti, Novace, kazem vezano za Krsta Popovica, nije postojala odluka od strane vlasti, u kojoj sam bio i ja znacajan cinilac, da se on likvidira. Zauzet je bio stav da treba, ako je moguce, ishodovati to da se Krsto Popovic preda novim vlastima i da na bilo koji nacin on dodje u ruke vlasti, sa ciljem da mu se spasi zivot i izvede pred sud zakona.

Ponavljam Ti, on za mene nikada i nikako nije bio ratni zlocinac, vec je bio covjek, borac za Crnu Goru iz starih vremena. Da je Crna Gora bila drzava pod fasisticko-nacistickim protektoratom kao Paveliceva NDH ili Nediceva Srbija, da je Krsto Popovic, recimo, bio na celu takve Crne Gore, kao marinetske drzave stvorene pod stranom okupacijom, onda bi se za njega moglo reci da je kvisling, ali Krsto to nije bio. Krsto Popovic nije bio kvisnilng, on je zelio da se formira nezavisna Crna Gora, ako je hoce crnogorski narod. Krsto je znao u tim uslovima da to nije realno moguce, a kod crngorskog naroda za to nije imao podrsku, a nije je mnogo ni trazio.

Znaj Novace, svaki pokret ili borba, koja izgubi podrsku naroda i tlo na kome stoji neminovno padaju.

Vezano za Krsta Popovica i ovo cu ti reci. Jednog dana, sreo sam se sa mojim starim prijateljom skolskim drugom Gulubom Draskovicem, sinom oficira Djura Draskovica, koji je poginuo u Bozicnjem ustanku 1919. godine, covjekom koji je bio odmetnik u sumi, inace i Krstovim prijateljom i rekao sam mu da bi Krsto trebao da se preda vlastima, neka se Krsto prijavi dje hoce, bice izveden pred sud i malo sudjen, a poslije ce biti slobodan gradjanin. Golub mi je bio prijatelj i sve sam ucinio da ga spasim, privolim da se preda vlastima. Njegovoj majci sam to rekao i moja intervencija je uspjela. Golub Draskovic se predao vlastima i tako mu je spasen zivot. Ali Krsto nije htio da se preda.

Kao ministar i dobro obavijesten covjek znao sam dje se Krsto Popovic nalazi, krece, kako dobija hranu itd na prostoru Katunske nahije, ali nijesam zelio da se preduzme nista da bi on bio ubijen. Ja sam bio misljenja i stava da se sa Krstom pokusaju ostvariti pregovori da bi se on predao novim vlastima, ali to Krsto nikako nije htio. Tako sam i postupao kao ministar unutrasnjih poslova Crne Gore u to vrijeme.

Poslije oslobodjenja zemlje, priveli su bili u policiji u to vrijeme cetvoricu Popovica, Krstovih rodjaka. Odlucio sam da ih pustim kuci, iako sa stanovista vlasti i poretka nijesu bili bas nevini. Rekao sam im, nadjite Krsta, vi se svakako sa njim vidjate ili znate dobro o njemu dje se krece i sto cini, i prenesite mu moju poruku da ga ja, Jovo Kapa, sin oficira crnogorskog i njegovog starog prijatelja Mila Kape, pozivan da se sretnemo dje godj on hoce da razgovoramo i dogovorimo se da se Krsto preda novim vlastima. Nadjite ga u sumi i prenesite mu da cu ja, sin njegovog prijatelja Mila Kape, sve uraditi da ne dodje do prolijevanja krvi, da se sve zavrsi mirno, bez ubistava i drugih nevolja. Porucio sam, njima, Krstovim rodjacima, da se okanu odmetnistva i da ne idu vise u sumu, jer vise nema sentimentalnosti. Ja rukovodim ovom akcijom, i javite mi se.

Dosli su ponovo kod mene i rekli su mi da Krsta nijesu nasli. Razgovarao sam sa njima i pustio ih da odu, ali jedan od njih mi je odlazeci rekao: “Krsto Vam se nikad nece predati”. To je za mene bila ozbiljna poruka. Znao sam da se predati nece, iako sam sve pokusao da mu spasim zivot. Ali, on je bio takav covjek. Nije htio pristati da nam se preda. Radije je htio poginuti, nego nam se predati, kao sto i jeste, ubivsi jednog hrabrog covjeka, mladog junaka, kao sto je bio kapeten Rako Mugosa. Htio je on ubiti i druge pripadnike zasjede koje ga je u jednom kucistu u Cucima cekala, mog pomocmika oficira Veljka Milatovica i Mihaila Sara Brajovica, kad je bacio bombu u kucistu na njih, ali ona nije eksplodirala. O tome cu malo kasnije.

Mi u drzavi, i ja kao prvi covjek MUP-a znali smo dje se Krsto krije i dje mora doci realno. Nemojte me pitati, Novace, da Ti pricam stvari vezane za porodicu Popovic. O Mirku Bigovici i Krstovoj kcerki Bosiljki. Ja Ti to necu nista reci, jer su to porodicne, privatne stvari. Ti izvodi zakljucke koje hoces, ali ja sa tim nemam nikakve veze. Tvoja je stvar koga ces odrediti kao one koji su odmogli Krstu Popovicu. Ponavljam ti, nemoj me to pitati, jer ti necu odgovoriti. A sad me saslusaj dalje!

Sve pokusavam da se Krsto Popovic privoli sudu pravde. Dovodim u MUP na dogovor za operaciju njegovog hvatanja, ali ne i likvidacije, Veljka Milatovica, mojega pomocnika za OZN-u, Mihaila Sara Brajovica, necelnika II odjeljanja u Ozni i Raka Mugosu, mladog, odanog i hrabrog covjeka, koji u cinovnickom smislu nije pokrivao polozaj. Sa ciljem da se Krsto uhvati ziv ja ne saljem obicne policajce ili udbase da ga uhapse, nego najsposobnije i najodgovornije oficire i svoje saradnike. To radim jer zelim da Krsto bude uhvacen ziv, jer sam smatrao da nije zasluzio da pogine u sumama Katunske nahije. Kazem im da treba Krsta Popovica da uhvate, da mu spasu glavu, da bude ziv doveden pred sud, a da ga ne ubiju. Oni odlaze u Cuce, u jedno staro kuciste. Njih trojica, Milatovic, Brajovic i Mugosa ga u zasjedi cekaju u kucistu. Krsto Popovic dolazi. Sa hajduckim instiktom ili necim drugim, osjetio je Krsto Popovic da su oni tamo, prije nego sto su osjetili oni da on dolazi. Osjetio je njih prije nego sto su oni osjetili njega. Oni su cekali u zasjedi. Sa ciljem da ga uhvate zivog. Spazivsi da ga ceka i kucistu zasjeda, Krsto baca bombu u kuciste, koja nije eksplodirala. Bila je to bomba kragujevka koja bi ubila svu trojicu kucistu da je ekspodirala. Ali je, zatalija. Bez dogovora sa Veljom Milatovicem i Sarom Bajovicem iz kucista je na vrata izletio Rako Mugosa. Krsto Popovic ga je smrtno pokosio rafalom iz svoje masinke. Na vratima od kucista Krsto Popovic je ubio Raka Mugosu rafalom i on je pao mrtav na zemlju. Potom Krsto Popovic krece uz uzbrdicu iznad kucista da se sakrije, zakloni, a iz kucista izlaze Veljko Milatovic i Mihailo Saro Brajovic i pucaju i ubijaju Krsta Popovica plotunom iz svojih pusaka. Odmah iza toga, Rako Mugosa je proglasen narodnim herojem a niko mu nije naredio da izadje iz kucista i Krsta uhvati ziva. Tako je heroj ubio heroja. U kucistu u zasjedi koja je cekala Krsta Popovica bili su Veljko Milatovic, Saro Brajovic i Rako Mugosa i niko vise.

Krsto je bio sam, sukobio se sa njima i poginuo u oruzanom obracunu. Poginuo je u konfliktu sa vlastima koje su mu nudile pomilovanje, jer nije htio da se preda ni pod koju cijenu. Krsto je poginuo kao junak. On ima svoj kult, svoju istoriju i Crna Gora treba da prizna njegovu borbu. I sve je to u redu, ali Krsto je mislio da se do Crne Gore moze doci uz saradnju sa Italijanima. Ja kao komunista govorim da se do Crne Gore ne moze doci s osloncem na okupatora. Krsto Popovic je bio borac za svoj narod. Nije se prema ustanicima, pripadnicima NOP-a, odnosio lose.

Na kraju da Ti, Novace, kazem i ovo. Krsto je vodio Dnevnik. To ti je poznato. U Krstovom dnevniku pise i ovo: “Ja se skrivam u kamenjaru, a vojska me trazi, starjesina im je Jovo Kapa i on baca praznu kutiju cigara, koja pada pred moje noge, a ja mogu da ga ubijem, ali to je toliko blizu da ne mogu reperirati masinsku jer ce ako me cuje on ubiti mene”.

Eto, to ti je prica o Krstu Popovicu i njegovoj pogibiji. Ovo su istorijske cinjenice koje stavljaju tacnu na jednu tragediju, u kojoj su zivot izgubili heroji Krsto Popovic i Rako Mugosa. Novace, ako ce drugi da pisu neka se pozivaju na ovaj nas razgovor”.

--Defufna 00:24, 15 July 2006 (UTC)

Žrnov?
This is the first time i see his name written as Krsto Žrnov Popovic, instead of Zrnov. Any evidence whatsoever?-- —Preceding unsigned comment added by Sideshow Bob (talk • contribs)

Can't believe I missed that. Someone must have thought Zrnov was a mistake. I've moved the article now.--Hadžija 17:28, 20 January 2007 (UTC)

Krsto was Serb Captain Krsto Zrnov Popovic was one of the leaders of 1919 Christmas Uprising against Serbian dynasty Karadjordjevic, organized by the greens (zelenasi), followers of dethroned King Nikola and Montenegrin dynasty Petrovic Njegos. After the uprising has failed, Popovic immigrated to Italy, just to return in June of 1919 and start guerilla warfare. Both quarreled sides in Montenegro, the greens and the whites (bjelasi), have emphasized the importance of Montenegro in Serbdom. Thus, in official newspapers of Montenegrin government in exile, "Glas Crnogorca" (Voice of Montenegrins), December 10th, 1919 edition, Krsto Popovic has noted that importance, saying, "Montenegro is the land where the spark of Serb freedom was kept and preserved". Meanwhile, only several months after his arrival to Montenegro, Krsto Popovic has returned to Italy, where he serves in the army of Montenegrin government in exile, advancing to level of commander, and later to level of brigadier. In 1929, from Belgium he sent the letter to King Aleksandar Karadjordjevic, where he begs King to pardon him from responsibility for civil war in Montenegro from December of 1918 until King Nikola's death. In this letter, he also proclaimed his loyalty to King Aleksandar Karadjordjevic. In October 18th, 1929, in Belgium, government of province of Liege, immigration police, issued him a passport, under number 9121, with visa number 94. Among personal information, filled in this passport, Krsto Zrnov Popovic declared himself as Serb. In the same year, he has returned to Yugoslavia, received pension and lived in retirement until World War II, when he organized his military formation zelenasi. This militia was under Italian occupation force control, and it waged war against Montenegrin communists. Militia official symbol was red-blue-white flag, Serb tricolor, also used by military formation loyal to dynasty Karadjordjevic in Montenegro, the chetniks. During the war his militia has split; one group joined the communist, and other joined the chetniks. Krsto Popovic didn't join either side. He was killed by communists in 1947. — Preceding unsigned comment added by Brdjanin60 (talk • contribs) 17:24, 23 March 2011 (UTC)