User:Andrius.j/sandbox

Aleksandro Grahamo Belo originalus telefonas Telekomunikacijos – informacijos perdavimas tolimais atstumais. Nuotoliniu būdu siunčiamai informacijai priimti naudojami tokie prietaisai kaip telefonas, radijo imtuvas, televizorius, kompiuteris. Informacija gali būti perduodama įvairių dažnių radijo bangomis arba laidais sklindančiais elektromagnetiniais impulsais. Telekomunikacijų plėtrai savo išradimais didelę įtaką padarė Alexander Graham Bell, Guglielmo Marconi ir John Logie Baird.

Ankstyvieji komunikacijos per atstumą metodai naudojo vizualinius signalus, pavyzdžiui, signalines ugnis, švyturius, dūmus, vėliavėles, semaforus, optinius heliografus.[1] Dvidešimtojo ir dvidešimt pirmojo amžiaus technologijos naudojasi elektrinių ir elektromagnetinių signalų veikimo principais. Tuo metu atsirado telegrafas, telefonas, tinklai, radijas, informacijos perdavimas mikrobangomis, šviesolaidžiais ir palydovais.

Belaidės telekomunikacijos revoliucija prasidėjo dvidešimtojo amžiaus pirmajame dešimtmetyje, Guglielmo Marconi, Nobelio premijos laureatui 1909 metais fizikoje, atlikus novatoriškus atradimus radijo komunikacijos srityje. Kiti išradėjai, prisidėję prie belaidės komunikacijos Charles Wheatstone ir Samuel Morse (telegrafo išradėjai), Alexander Graham Bell (telefono išradėjai), Edwin Armstrong ir Lee de Forest (radijo išradėjai), ir Vladimir K. Zworykin, John Logie Baird bei Philo Farnsworth (prisidėję prie televizijos išradimo).

Etimologija Žodis telekomunikacija susideda iš Graikiško priešdėlio tele (τηλε), reiškiančio toli, ir Lotyniškai communicare, liet. bendrauti.

Istorija Švyturiai ir karveliai Viduarmžiais švyturių grandinės kalvų viršūnėse buvo naudojamos, kaip primityvus būdas informacijos perdavimui. Šio būdo trūkumas tas, kad galima buvo perduoti tik vieną bitą informacijos, todėl gautos žinutės reikšmė priklausė nuo siuntėjo ir gavėjo išankstinio susitarimo.

1792 metais Claude Chappe, prancūzų inžinierius, sukūrė pirmąją semaforų grandinę tarp Lilio ir Paryžiaus.[2] Semaforų pagrindiniai trūkumai dideli statybos kaštai ir patyrusių operatorių stoka.

Pašto karveliai taip pat buvo naudojami įvairiose kultūrose skirtingose istorijos epochose. Žinios perdavimas pasitelkiant karvelius kildinamas iš Persijos bei buvo naudojamas Romėnų perduoti žinią kare. Graikai taip pat skelbdavo Olimpinių Žaidynių nugalėtojus tolimesniems regionams pasitelkdami pašto karvelius. Net ir ankstyvame XIX amžiuje Olandijos vyriausybė naudojo šią sistemą Javoje ir Sumatroje. 1849 metais Paul Julius Reuter įkūrė karvelių paštą, skirtą gabenti akcijos kainas tarp Acheno ir Briuselio. Ši paslauga veikė metus, kol telegrafo linijos spraga buvo užtaisyta.[3]

Telegrafas ir telefonas