User:Armincyx/sandbox

Egy részlet a könyvből, amely megalapozta a szindrómában szenvedők életét:

Alig érkeztek meg a bácsi lakására, azon nyomban asztalhoz ültek. Ma vagdalt szalonnás lepény volt ebédre, utána pedig hússaláta málnaszörppel.

- A régi spártaiak még a vérlevest is szemrebbenés nélkül ették - jegyezte meg a bácsi. - Hogy ízlik, fiatal barátom?

- Förtelmesen jól - felelte Konrád.

- Hja, az ember eddze magát - mondta rá a bácsi. - Katonakorunkban metéltet kaptunk heringgel, diákkorunkban pedig szaharinos rizst. Ki tudja, mi vár rátok is, mire felnőttök. Ezért hát egyél csak, fiacskám, míg kérges nem lesz a gyomrod!

Egyúttal még egy kanál málnaszörpöt loccsantott a hússalátára.

Ebéd után először is kinéztek az ablakon vagy egy negyedóra hosszat, és várták, hogy rosszul legyenek. De ebből nem lett semmi. Azután tornásztak. A bácsi felsegítette unokaöccsét a nagy könyvszekrényre, és Konrád tótágast állt a szekrény tetején.

- Várj csak - mondta a bácsi -, állj még egy kicsit tótágast!

Bement a hálószobába, kicipelte a dunnáját, és letette a könyvszekrény elé. Aztán vezényelt:

- Rajta!

És Konrád leugrott a szekrény tetejéről a padlón dagadozó dunnára.

- Nagyszerű! - kiáltott fel a bácsi. Nekiiramodott, és terpeszállásban átrepült az asztalon. Nyomban utána tompa zuhanást hallottak alulról, majd hosszan tartó csörömpölést. A bácsi megrendülten mondta:

- Ez Mühlbergék csillárja volt.