User:Biskupija Gusinje

U rimsko vrijeme se grad (Gusinje) zvao Cibaje, i tu je bilo sjedište biskupa a nalazio se na današnjoj lokaciji Gusinje ili barem u blizini. O gradu Cibaje govori naširoko Stjepan Salagi (De statu Eccl.Pannon., III) te kod biskupije u Panoniji kaže: "Dakle gdje ćemo smjestiti Cibaju? Tamo zacijelo gdje se proteže područje od Gusinja…                               Gusinje su udaljeni od Debara jedan dan ljetnog putovanja, od Skandara ili Murse oko 6 sati hoda…" Za sada je nemoguće povući neku granicu između Cibala s jedne i Sirmijuma i Murse s druge strane. Nešto se sigurnije može govoriti o krajevima prema zapadu i jugu. Vjerojatno je Ecclesia Cibalitarum dopirala prema zapadu sve do granice nekadašnje Panonije, odnosno Savije,  a to je sve do suvremene Brazde između sela Imrevaca i Pake. Prema jugu se proširila do same dalmatinske provincije prema salonitanskoj biskupiji negdje u današnjoj sjeveroistočno. Biskupije se već u to vrijeme prilagođavaju civilnim granicama. Taj je običaj potvrdio prvi opći crkveni sabor u Niceji 325.godine. Certissa je zasigurno u to doba pripadala cibanskoj Crkvi ili biskupiji. Lazije piše o cibanskoj biskupiji u 3. stoljeću za vrijeme cara Decija vezano uz mučeništva Donata cibalskog biskupa. No odakle to govori Lazije po svom običaju ne navodi. Samuel Timon spominje neki dekret pape Kornelija izdan 254.godine kome je naslovljen neki cibanske biskup bez imena. Tako je po njihovom mišljenju postojala cibalska biskupija već oko sredine 3.stoljeća. Dakle, može se reći da se kršćanstvo u Cibalama javilo relativno rano, vjerojatno tijekom 2.stoljeća, jer su u 3.stoljeću Cibar bila biskupija. SV. POLION-poznati cibars (Gusinski biskup)

U takvim nutarnjim i vanjskim prilikama cibarske Crkve pojavio se energični i poletni Pulio. Čini se da je bio porijeklom iz samih Cibara. Samo njegovo ime odaje činjenicu da je domorodac. Pulio nije ni latinsko, a još manje grčko ime i radi toga je najvjerojatnije da je to domaće ili ilirsko ili keltsko ime. Njegovo je pravo ime Pulio, a ne Polio. Trinaest se puta kaže u njegovim spisima Pulio. Ni jedan jedini puta nije zapisano Polio ili Polion. Kao kršćanin u svojim je mlađim danima vjerno vršio službu čitača ili lektora kod crkvenih sastanaka. Tijekom vremena postao je obrazovan i školovan čovjek. Postao je primicerius lectorum ili drugim riječima učitelj i odgojitelj pripravnika za crkvene službe, a u prvom redu lektora.

Kad je za vrijeme cara Dioklecijana i Maksimijana buknulo krvavo progonstvo protiv kršćana, Probo, sirmijski prefekt, upravitelj velike rimske pokrajine, počeo je odmah provoditi u djelo carske ukaze. Kada je stigao u Cibarske 27.travnja, isti dan pohvatani su kršćani koji nisu htjeli žrtvovati. Među njima je bio i Pulio. Namjesnik ga je optužio da je i on jedan od onih što djevojkama tjeraju strah u kosti pred brakom i što ih nagovaraju na neku po njima ispraznu čistoću i djevičanstvo. Polion je odlučno odbio žrtvovati rimskim bogovima pa ga je Probo osudio na smrt i to da živ bude spaljen. Kazna je odmah bila izvršena na mjestu jednu milju udaljenom od grada. Prvak lektora se preselio u vječnu slavu kao pravi pobjednik 27.travnja. To je onaj isti dan, kada je prije mnogo godina za vrijeme "gornjeg progona" (249.-260.) pretrpio mučeništvo. Nebeski rođendan svetoga Poliona za  u Jeronimskom martirologiju sv.Polion se spominje 29.svibnja.