User:Burlacustefan

 Bold text Campanie si Dezbateri

De la reunificarea Germaniei de pe 3 Octombrie 1990, rata şomajului în Germania a crescut de la 4,2% la 9,4% în 1998, cu biroul federal de muncă înregistrând cel puţin 4 milioane de locuitori şomeri. Germania unită a trebuit sa se lupte cu dificultăţi economice si domestice chiar daca participase de curând in proiectul integrării in Uniunea Europeană. Mulţi oameni au dat vina pe coaliţia conducerii de centru-dreapta pe langa Creştinii democraţi/Creştinii democraţi din Bavaria (CDU/CSU) şi pe Partidul Liberal Democratic Liber (FDP) pentru dificultăţile economice. Conducerea vechiul cancelar Helmut Kohl's a fost vazută de mulţi pentru faptul că nu a implementat unificarea pana la capăt, in vederea marilor proteste în multe din oraşele estice ale Germaniei din cauza lipsei locurilor de muncă si a scaderilor de salarii.

Campania din 1988 a început cu ambele partide, atât CDU cât şi SPD întrebându-se cine va fi cel care le vor conduce. Au fost unele zvonuri cum că Helmut Kohls va demisiona, oferindu-i astfel locul lui Wolfgang Schauble pentru a lu a conducerea CDU , dar aceste zvonuri au fost contrazise atunci când Kohl anunţă în Aprilie 1997 faptul că va candida pentru funcţia de Cancelar pentru a-l şaseleea mandat. Candidaţii pentru SPD au fost nominalizaţi ca fiind Oskar Lafontaine, preşedintele partidului, şi Gerhard Schröder, Ministru-Preşedinte al Lower Saxony.

Pe 1 Martie, 1988, Schroder a condus SPD-ul la victorie in Lower Saxony, alegerile de stat, efectiv primind nomiaizarea SPD-ului pentru cancelar federal. Schroder a anunţat ca işi va retrage oferta lui pentru nominizare dacă va primi un procent de sub 42 de procente din votul general. Alegerile generale din anul 1988, Schroder a primit 47.9 procente. Dupa aceasta alegere Lafontaine si-a retras oferta sa şi Schroder a fost inaugurat în convenţia din Mai 1988, Pentru SPD, Schroder a oferit o noua imagine pentru partid. A dat partidului o noua vigoare, una care lipsea în CDU după ce Kohl şi-a proclamat nominalizarea lui. Mulţi din CDU au pus la indoială dacă Kohl a luat decizia corectă pentru partid.

Campania CDU s-a bazat pe experienţa şi reputaţia lui Kohl, Unul din principalele sloganuri ale CDU-lui a fost 'Siguranţa, nu riscuri'. "Kohl şi-a exploatat atât familiaritatea si experienţa, cât şi statutul de cel mai vechi şef de guvern al Europei. SPD-ul pe de alta parte şi-a purtat campania folosind strategii descoperite în Statele Unite şi Regatul Unit. SPD-ul a stabilit sediul alegerilor şi a introdus 'unităti rapide rebutabile' nu ca cele folosite de Bill Clinton in a lui oferta de succes prezidenţial în 1922. SPD-ul a evitat atacurile directe asupra lui Kohl dar preferând sa se concentreze la un "nou centru".

FDP-ul deobicei a fost peste coaliaţii din CDU, şi au fost în general împotriva în sondaje. Cu SPD-ul mult în faţa în sondaje, mulţi din votanţii CDU-lui au avut mai puţine stimulente pentru a vota pentru FDP. FDP-ul au avut probleme deasemenea proiectând o platformă coerentă votanţilor. Şi The Greens au avut conflicte in ceea ce priveşte platforma.

Cele 2 facţiuni ale lui The Greens, fundementaliştii şi pragmaticii, au avut dificultăţi în a cădea la o înţelegere asupra platformii de când s-a fondat partidul the Green.

Principala problemă a campaniei din 1988 a fost şomajul. În 1996, rata de Şomaj în Germania a depaşit "limita" guvernelor de 4 milioane de şomeri. Amândouă partide au acuzat costurile mari ale forţei de muncă, taxele mari şi marile costuri ale salariilor ca fiind cauzele problemei. În timpul campaniei, Schroder s-a folosit de aceasta problemă împotriva lui Kohl numindu-l 'cancelarul şomerilor'. Şomajul era şi mai grav în fosta Germanie de Est. În timp ce rata naţională a rămas la 9.4 procente, fosta Germanie de Est suferea cu procentul şomajului de 20 procente. Mulţi din fost Germanie de Est au dat vina pe Kohl pentru revenirea economica lentă.

O alta problemă la mână a fost taxa Germaniei si bunăstarea reformelor. În timp ce CDU/CSU a oferit propuneri de a reduce beneficiile medicale şi a pensiilor, SPD-ul a controlat Bundesrat asigurând trecerea de lege. Proiectul de lege propus oferea deasemenea tăieri de taxe care aveau să benificieze pe cei bogaţi, ceva la care SPD-ul s-a opus. În timp ce Kohl insista asupra problemei cu integrarea Europeană, aceasta a căzut scurt din mintea votanţilor. Schroder, pe de altă parte, aproape a ignorat problema. Mulţi votaţanti aveau alte preocupări decât Uniunea Europeană.

Rezultate
Partidul social democratic (SDP) a strâns 20,181,269 de voturi aducând un procent de 4,5% în plus faţă de 40.9% şi 43 de locuri totale în plus la cele 298. Procentajul locurilor 44.5%.

Alianţa '90/The Greens a strâns 3,301,624 de voturi aducând un procent de 1,1% în minus faţă de 6.7% şi 2 locuri totale în minus la cele 47. Procentajul locurilor 7.0%.

Uniunea Democratică Socială Creştină (CDU) a strâns 14.004.908 de voturi aducând un procent de -5.8% faţa de 28.4% şi 46 de locuri totale în minus la cele 198. Procentajul locurilor 29.6%.

Uniunea Socială Creştină (CSU) a strâns 3.324.480 de voturi aducând un procent de -0.6% faţă de 6.8% şi 3 locuri totale în minus la cele 47. Procentajul locurilor 7%.

Partidul Democratic Liber (FDP) a strâns 3.080.955 de voturi aducând un procent de -0.2% faţă de 6.2% şi 4 locuri totale în minus la cele 43. Procentajul locurilor 6.4%.

Partidul Socialismului Democratic (PDS) a strâns 2.515.454 de voturi aducând un procent de 0,7% în plus faţă de 5.1% şi 6 locuri totale la cele 36. Procentajul locurilor 5.4%.

Celelalte partide au strâns un număr de voturi de 2.899.822 cu un procentaj de 5.9.

Numărul total de voturi a fost de 49.308.512 cu un procent de votare de 100% şi un număr de locuri totale de 669 din care s-au ocupat 3. Procentajul locurilor totale 100.0%.

Rezultate
Spre finalul campaniei sondajele au plasat CDU/CSU şi coaliţia FDP la egalitate cu SPD-ul şi coaliţia Green. În ciuda acestor sondaje, numerele finale spuneau altă poveste. Coaliţia SPD - Green a câştigat o neaşteptată mare victorie, luând 345 de locuri şi câştigand o puternică majoritate în Bundestag--primul centru-lăsat absolut majoritar după Al doilea război mondial Germania. Spd-ul a câştigat 40.9 de procente din voturi, datorita unei măriri de 4.5 procentaje din 1944.

Coaliţia CDU/CSU-FDP a fost slabită sever. A intrat în alegeri cu o solidă majoritate de 341 de locuri, dar a fost restrânsă la 288. CDU/CSU a fost pusă la pământ la propriu; a pierdut 6.2% din voturile sale 1994, şi a pierdut 109 districte electorale în favoarea SPD-ului. Sistemul Mix-membru proporţional al Germaniei, în care o parte din delegaţii din alte state sunt aleşi alături de delegaţii electorali, au uşurat oarecum lovitura, aşadar CDU/CSU a suferit numai o pierdere 49 de locuri. Chiar şi asa a fost cea mai mare înfrangere a CDU/CSU-lui.

Un nou guvern a fost format de o coaliţie între SPD şi the Greens, cu Gerhard Schroder al SPD-ului ca şi cancelar şi liderul partidului Greens Joschka Fischer ca Vice-cancelar şi fost ministru. A fost prima coaliţie RED-GREENguvernamentală la un nivel federal în Germania, deasemenea primul guvern pur centru-stâng în după al doilea război mondial Germania.

Helmut Kohl, incriminat într-un scandal, s-a retras din funcţia de preşedinte al CDU-lui, şi preşedintele CSU-lui Theodor Waigel s-a retras deasemenea.

Moştenire
Alegerile germane din 1988 au fost istorice în multe privinţe. S-a întamplat ca guvernul de centru-dreapta să fie înlocuit de o-aripa de stânga--prima de după războiul Germaniei (mandatul anterior al SPD-lui în guvern a fost la cârma unei coaliţii centrale-stânga).

În plus, a dus la un sfârşit cei 16 ani de conducere ai lui Helmut Kohl - al doilea cel mai lung al oricărui preşedinte German, şi cea mai lunga posesie pentru un şef de guvern ales democratic în istoria Germaniei. A fost comparat cu înfrângerea lui Winston Churchill în 1945- amândoi au fost văzuţi ca nişte lideri din timpul războiului, şi în ambele cazuri au fost excluşi de electorat odată ce s-a sfârşit războiul. Ar trebui notat, cu toate acestea, faptul că Churchill a fost alungat înainte ca al doilea război mondial să se termine, în timp ce Kohl reuşea să se ţină în putere pentru încă două mandate după reunificarea Germaniei (care este des considerată ca fiind sfârşitul Războiului Rece.