User:DorNofir/sandbox

==

האמנה נגד היעלמות כפויה
הועידה הבינלאומית להגנה על כל בני האדם מפני היעלמות כפויה (ICPPED) היא כלי בינלאומי של האו"ם לצורך מימוש ואכיפת זכויות אדם. מטרתה של ועידה זו היא מניעת היעלמויות כפויות;  כמוגדר בחוק הבינלאומי, כחלק מן ההגדרה של פשעים נגד האנושות. החלטות הועדה אומצו על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב20 לדצמבר בשנת 2006, ונפתחו לחתימה ב-6 לפברואר 2007. החלטות אלו נכנסו לתוקף ב23 לדצמבר 2013. באוגוסט 2017, 96 מדינות חתמו על הצהרות הועידה ו57 מדינות אישררו את החלטות אלו. התהוות הועדה בהמשך להמלצות האסיפה הכללית ב1992, אשר מכילות 21 מאמרים הצהרתיים לעניין היעלמות כפויה, הועדה הממונה על זכויות אדם יצרו קבוצת עבודה "רבת מפגשים ופתוחה כדי להעריך ולכתוב טיוטא שתתקף חוקית כלים נורמטיביים להגנה על כל האנשים מהיעלמות כפויה" ב 2001. הקבוצה סיכמה את עבודתה ב2006 והטיוטא שהוגשה על –ידם אומצה על-ידי מועצת האו"ם לזכויות אדם. ב29 ליוני, 2006, אירחה צרפת את טקס החתימה על האמנה.

המניעים לשינוי בדין הבינלאומי אחת הדוגמאות הבולטות לתופעת החטיפות הכפויות שהביאו בסופו של דבר לכתיבת האמנות היא המקרים שביצע המשטר הצבאי בארגנטינה בין השנים 1976-1983. באותה תקופה המשטר נלחם במתנגדים לו כאשר נקט בכל האמצעים הדרושים לכך. המשטר ביצע את הפעולה המכונה "המלחמה המלוכלכת" כאשר העלים בין 20,000-30,000 איש למעצר ורבים מהם לא שבו. דוגמא נוספת היא הזוועות שבוצעו בצ'ילה ב1973 כאשר הכוחות המזויינים של צ'ילה ביצעו מהפכה במדינה והשתלטו על הממשל. זאת, כתגובה לשלטון הדיקטטורי במדינה. החונטה הצבאית בפיקודו של גנרל אוגוסטו פינושה השתלטה על המדינה כנגד השלטון הדיקטטורי ששרר שם והדרכים האלימות שבהם נקט וביניהן גם היעלמויות כפויות. השלטון הצבאי, ע"מ לחזק את שלטונו, בחר לנקוט בצעדים דומים תוך דיכוי המתנגדים לו.

היעלמות כפויה "היעלמות כפויה" הינה מעצר, חטיפה או כל צורה אחרת של שלילת חירות על ידי סוכני המדינההשונים וביניהם שוטרים, אנשי ביטחון וחיילים, או על ידי אנשים או קבוצות של אנשים הפועלים באישור, תמיכה או הסכמה של המדינה. היעלמות כפויה כסירוב להכיר בזכויות של אי שלילת חירות או בהסתרת גורלו או מקום הימצאותו של האדם הנעלם. קרי, מיקומו של אדם מחוץ להגנת החוק. הרקע למעמד האיסור ניצנים ראשונים להתייחסות לסוגיה היו במסגרת אמנת האו"ם בדבר ההגנה על היעלמויות בכפייה של אנשים. האו"ם בחר לתת דגש לכך שביסוד של כל היעלמות כפויה עומדת העובדה שאדם מצוי במעצר, מקום כליאתו אינו ידוע ומוכחש ע"י הגורמים השונים. עצם העובדה שאדם אינו יכול לבקש סיוע מגורמים שונים בזמן מעצרו מעלה את החשש להיעלמות בכפייה . גם מדינות אמריקה אסרו על תופעה זו על ידי עיגון האיסור באמנה נפרדת . כל הכלים השונים הללו חוזרים על כך שהיעלמות בכפייה עלולה להוות פשע נגד האנושות בנסיבות מסוימות. עם זאת ועידת רומא רצתה להשיג הסכמה כוללת שסוגיה זו תהווה פשע נגד האנושות ותהיה חלק מהחוקה האמריקאית. כך, ארה"ב מפרסמת הצהרה נפרדת לעניין האמנה כנגד היעלמות בכפייה. היעלמות בכפייה נקבעה לראשונה כפשע נגד האנושות בשנת 1998, באמנת רומא המקימה את בית הדין הבינלאומי הפלילי הקבוע (ICC) זאת למרות שארגונים לא ממשלתיים, בתי משפט אזוריים בתחום זכויות האדם וגורמי פיקוח נאבקו נגדהפרקטיקה הזאת במשך שנים רבות קודם לכן. אחת הדוגמאות הבולטות להיעלמויות בכפייה שנעשתה בעבר הינה בצו שנקרא "לילה וערפל" בתקופה הנאצית שבה נחטפו ודוכאו מתנגדי המשטר ע"י המשטרה המקומית, בלא יכולת חיצונית להתנגד לפעולות המשטר הנאצי או לפעול כנגדן. הגדרת הגורם המעלים בכפייה ישנןפרשנויות שונות באמנות להגדרת הגורמים שיכולים להעלים בכפייה.על פי אמנת רומא רק ארגונים "דמויי מדינה" יכולים לבצע פשע זה. מרכיב המעורבות הדורש כי המעלים בכפייה יהיה מדינה-הינו מרכיב המשפטי של הפשע, הן מבחינת אופיו והן מבחינת תוכנו . האמנה הבין אמריקאית מרחיבה במידה מסוימת את הקשר המתוכנן בין המבצעים למדינה ואף ציינה כי היעלמות בכפייה "נעשית ע"י סוכני המדינה או ע"י אנשים או קבוצות של אנשים הפועלים באישור, תמיכה או הסכמה של המדינה" . השפעות על הדין הבינלאומי ישנם מקרים מסוימים בהם ישנו קונצנזוס להגדרה של היעלמות בכפייה על-פי המשפט הבינלאומי החל מתפיסת המשפט של הגופים המשפטיים הבינלאומיים ומעין-שיפוטיים לבין מכשירים נורמטיביים של ארגונים בין ממשלתיים לבין ההוראות הרלוונטיות הכלולות בקודים הבינלאומיים. המקרים הללו מייצגים את דרישת הפרקטיקה הרצויה של המדינות ואת דעתן על ההגדרה של היעלמות כפויה כפי שבא לידי ביטוי בס' 2 של האמנה לזכויות אדם של האו"ם. ע"פ המשפט המקובל ע"מ שנוכל להגדיר היעלמות בכפייה יש להוכיח מעורבות מדינה. מבחינת מרכיב הפשע צריכים להתקיים שני אלמנטים: שלילת חירותומניעת מידע. גם הם דורשים את התערבות המדינה ע"פ ההגדרה האמריקאית, שמתאימה להגדרה הבינ"ל, כל אדם יכול לבצע היעלמות בכפייה כל עוד הוא פועל תחת סמכותה של המדינה. אין דרישה שנגדיר היעלמות בכפייה כפשע רק במקרים שבהם יש מעורבות ישירה של המדינה, די במעורבות פסיבית כגון הסכמה, תמיכה וכו' . ישנה מחלוקת בינלאומית האם החוק החדש שנקבע באמנת רומא לגבי היעלמות בכפייה הוא חדש או שהוא רק משקף את המשפט הבינלאומי המנהגי הקיים. ע"פ פרופ' אנטוניו קססה, הנשיא לשעבר של בית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה ביוגוסלביה, בעת חקיקת חוק רומא 1998 היעלמות כפויה לא הייתה פלילית לפי המשב"להמנהגי. בנוסף לכך הוא טוען כי ההגדרה של היעלמות כפויה כפשע נגד האנושות הובאה עוד מנירנברג ואמנת רומא רק משקפת את הנעשהבמשפט המנהגי.נראה כי חוקת רומא מתבססת על מגמה כללית שנוספה בפסיקתו של בית הדין הפלילי הבינלאומי ביוגוסלביה לשעבר השוני בין ההגדרה האמריקאית לבין חוקת רומא סעיף 7(2)(א) לחוקת רומא קובע כי היעלמות בכפייה כפשע נגד האנושות חייבת להיעשות "תחת אישור, תמיכה או השלמה של מדינה או ארגון פוליטי". השוני של הגדרה זו למול ההגדרה של באמנה הבין אמריקאית הוא קיומו של המונח "הארגון הפוליטי". תוספת זו מעידה על כך שהיעלמות כפויה מהווה את המעשים הבסיסיים של פשעים נגד האנושות גם כאשר הם מבוצעים ע"י יחידים שאינם קשורים במישרין למדינה. העלמה כפויה ע״י גורמים לא ממשלתיים ע"מ שנוכל להגדיר היעלמות כפויה כפשע מלחמה, יש צורך בהתערבות של מדינה. במדינה כדוגמת קולומביה, שם כנופיות פשע מאורגן בדרך כלל פועלות בשיטת היעלמויות כפויות. הקבוצות הללו אינן קשורות בהכרח למדינה אך לעיתים הן מקבלות מהממשלהתמיכה מסוימת שקשה להוכיח אותה, ועל כן ישנו קושי להגדיר את המעשים כפשע נגד האנושות. כך למעשה, נוצר שטח אפור- בו ארגונים חמושים שאינם פועלים לטובת המדינה, כאשר המדינה מתקשה לעצור בעדם ולהעניש אותם ומייצרים קושי על המדינה והמשב"ל . חוקת רומא והכללתם של ארגונים פוליטיים בה? אמנם יוצאת מתוך ההגדרה המסורתית אך אין בה כדי להביא לשינוי משמעותי במשטר הפשעים כנגד האנושות. הסיבה להכנסתם של ארגונים פוליטיים בהגדרה של היעלמות כפוייה היא שישנו קושי להוכיח קשר של מדינות ולכן על מנת שהמדינות יוכלו לשמר רצף עקבי ולוגי הוכנסו הארגונים להגדרת הגורמים שיכולים לבצע פשעים כאלה כנגד האנושות .  תיעשה תופעת ההעלמה הכפויה נחשבת אופיינית למדינות אמריקה הלטינית, אסיה, אירופה או צפון אמריקה, כאשר רשויות המדינות פועלות כנגד אנשים המתנגדים לממשלה, במטרה להפחיד את המתנגדים הפוליטיים. יש המכנים אותו אף טרור "ממלכתי". היעלמויות כפויות מן התקופה האחרונה בדו"ח מדצמבר 2014 של מחלקת המדינה האמריקאית דווח כי על אף הסכם הפסקת האש שנחתם בין ממשלת דרום סודאן לארגוני האופוזיציה הלחימה נמשכת וישנן עדויות לחטיפות כפויות של נשים ע"י גורמים חמושים שבהלכן הן נאנסות ומבוצעים בהן מעשי סדום גם באוגנדה ממשיכות להיעשות חטיפות כפויות ע״י הצבא