User:Drakk Hasisakk/sandbox

LSK Lomnice nad Popelkou
LSK Lomnice nad Popelkou je Lyžařský sportovní klub Lomnice nad popelkou, založený roku 1925, funkční do teď. Klub je zaměřen na skoky na lyžích, běh na lyžích a spojení těchto dvou sportů a to severskou kombinaci.

Historie:
Lyžování s prvními krůčky lidí na opravdových lyžích přišlo do Lomnice nad Popelkou na konci minulého století, kdy lomnický továrník pan Ignác Hornych kupuje od hraběte Harracha první lyže a dává podle nich ve své továrně vyrobit jim podobné. Ovšem rozšíření tohoto sportu nastává až po roce 1905, kdy na zdejší měšťanskou školu přichází vysocký rodák Josef Patočka. Pan učitel, neb jak mu tehdy z dochovaných pramenů všeobecně jeho žáci "Vašnosti" říkali se postaral nejen o propagaci tohoto začínajícího krásného sportu, ale postaral se i o nákup prvních párů lyží pro školní mládež, které pak bezplatně půjčoval. Bylo to pro tehdejší kluky něco velikého, jezdit na skutečných lyžích na místo dužin od sudů, primitivně připevněných k botám provázky. Lyžování tak postupně zdomácňuje v srdcích mladých a ožívají kopce okolo Tábora a stráně na Babyloně. V prvních začátcích patří lomničákům spíše stráně Babylonu a do oblasti Tábora směřují první začátečníci-lyžaři, které okouzlil tento sport, převážně z Jičína, kde byl zakladatelem, průkopníkem a dlouholetým organizátorem pan Jan Kasalický. Ovšem ke skutečnému rozmachu lyžařského sportu na Lomnicku dochází až po první světové válce. Z žáků pana učitele Patočky se stávají jinoši a mladí muži a nestačí jim jen lyžování pro radost. Chtějí závodit a měřit své síly a umění s kamarády z okolních vesnic a měst. První vážná jednání o založení lyžařského spolku jsou vedena v roce 1921 a iniciátory založení klubu jsou hlavně pánové Císař, Václavík, Kaplan, Dr. Audolenský a Prof. Ing. Jaroslav Cerman, který je již vyhlášeným lyžařským instruktorem a učí tomuto krásnému sportu i samotného Karla Hašlera a jeho oba syny. Po dlouhých rušných diskusích dochází dne 6. října 1925 v hostinci "Na růžku" k ustavení a založení Lyžařského odboru SK Lomnice nad Popelkou.

Teprve Lyžařskému odboru SK Lomnice nad Popelkou se podařilo nejen řádně organizovat všechny přátele lyžařského opojení, nýbrž i účinnou propagací, kurzy a závody tento sport v Lomnici zakořenit natrvalo. Postupně se stává lyžování stále větší zálibou pro obyvatele našeho města což nám i dokazuje stoupající statistika členské základny. V roce založení má klub 29 členů a o pět let později již 95 a při desátém výročí je registrováno dokonce 131 členů a to 101 místních a 30 z okolních vesnic. Je zajímavé, že vůbec prvním cílem výboru klubu je zbudování skokanského můstku. A tento cíl, něco stavět či stále budovat provází klub až do dnešních dnů. Takže již na první výborové schůzi jsou pověřeni pánové Florian Václavík a Josef Císař st. najít vhodné místo pro zbudování prvního můstku. Volba padne na kopec Babylon a tak klub získává od Městského úřadu bezplatně pozemek a nad Lomnicí se staví po Táboru další, i když malá rozhledna-skokanský můstek kde bylo možno dosáhnout délek skoků kolem 30 m.

Klub se postupně zapojuje do lyžařské Jizerské župy a Svazu lyžařů RČS. Z těchto institucí čerpá informace pro výuku lyžování i instrukce pro technické zázemí při pořádání závodů. Stále více se ukazuje, že lyžařům již Babylon nestačí a novým cílem snažení je rok 1935, kdy se začíná realizovat myšlenka o zbudování sjezdového svahu pro náročné lyžaře. Tím začíná éra "Kozlovského sjezdu". Na tehdejší dobu velmi obtížného závodu s velmi záludnou tratí, která se nakonec stala osudnou jeho zakladateli, mladému, nadějnému lomnickému lyžaři Jaromíru Václavíkovi, který se 13.2.1938 při závodě vážně zranil a svému zranění následně podlehl. Od roku 1939 se tento sjezd v podstatě pravidelně, pokud byl sníh jezdí až do roku 1947 jako "Memoriál Jaromíra Václavíka". Dalším mezníkem v činnosti klubu se stává rok 1940, kdy je v Lomnici v prvních letech okupace pořádán celostátní přebor Klubu českých turistů, jehož se v různých disciplínách účastní 342 závodníků z celého Protektorátu. Na lomnickém náměstí vyrůstají různé sněhové figury. Jednou mohutný Krakonoš, podruhé Šmudla z pohádky o Sněhurce a nebo jsou starty závodů v běhu na lyžích zahajovány před radnicí zpod velkých sněhových Trosek. Všechna tato krásná díla vytvářel lomnický sochař a architekt pan Borovec.

V těžké době druhé světové války, kdy jsou Krkonoše odříznuty od okleštěné republiky se stává Lomnice nad Popelkou rájem lyžařů. O víkendech do podhorského městečka míří autobusy z Prahy, Jičína, Nymburku a v sobotu navečer ožívá lomnické nádraží přijíždějícími lyžaři z Mladé Boleslavi. Řada lomnických ubytovacích hostinců se naplňuje přijíždějícími hosty-lyžaři. Najednou jsou z Lomnice nad Popelkou - Malé Krkonoše a Tábor pomalu nejvyšší horou zbylého státečku. A tak co Lomnice oproti krkonošským městům, jako Vysoké nad Jizerou, Jilemnice či Jablonec nad Jizerou nestihla na začátku století, dohání až nyní, kdy se do Krkonoš nemůže.

V lyžařském klubu vyrůstá po boku prvních průkopníků závodního lyžování nová generace. Je mnoho mladých a nadějných, kteří se chtějí alespoň přiblížit svým vzorům Vladimíru Václavíkovi a tehdy již ze závodů KČT v roce 1940 mistru ČSR ve skoku Joskovi Císařovi ale i Bohuslavu Faistauerovi. Začíná František Arlet, ale i mladší Mirek Štolba, Karel Klíma, František Paska, Ivo Matoušek, Zdeněk Pelc, Olda Oplt, Ota Formánek,  Áda Horáček, Honza Kovář, Slávek Kumpošt, Olda Mikule, Karel Wágenknecht či bratři Kocourkové. Později začíná i velice talentovaný Stružiňák František Felix. Pomalu přichází konec války a pro lyžařský klub velká konjunktura. Je znát předešlé období a lyžařů je doslova jako hub po dešti. Klub má 60 registrovaných zdatných a perspektivních závodníků. Je nejsilnějším klubem Jizerské župy což potvrzuje na prvním poválečném celostátním mistrovství ČSR v Banské Bystrici v roce 1946. Lomnice se v hodnocení klubů umisťuje na krásném 3.místě a jen z Lomnice se tohoto mistrovství účastí 34 závodníků. Přichází rok 1948 je to rok, který vlastně z dnešního pohledu završil téměř 25-ti leté snažení funkcionářů i řadových členů. Jsou tu ZOH ve Svatém Mořici, jichž se účastí lomnický Pepa Císař.

Do tělovýchovy a tím i do lyžování začínají pomalu pronikat tendence k postupnému sjednocování tělovýchovných organizací. Zanikají samostatné Sportovní kluby, KČT, Orel či Junák a vše se prozatím začleňuje do Československé obce sokolské. V průběhu roku 1949 se tak LOSK Lomnice n. Pop. spojuje s místním základním odborem Sokola. Bylo by nevděčné nevzpomenout při této příležitosti právě i mladšího lyžařského odboru ve městě - Lyžařského odboru Sokola, který vznikl až v polovině třicátých let a byl vždy věrným druhem dobré spolupráce při pořádání lyžařských závodů či pomoci při přestavbách můstků na Babyloně. A právě řada členů tohoto odboru v době zakázané činnosti Sokola pracovala v Lyžařském klubu SK Lomnice nad Popelkou. Sokol a tím i lyžařský odbor po době nečinnosti způsobené okupací začal opět svoji činnost rozvíjet zdárně i po válce. V roce 1949, ale vznikají i další tělovýchovné organizace a s tím i lyžařské oddíly. Vzniká Sokol Technolen a Sokol PTP. Rok 1949 je i posledním rokem kdy se skáče, už jen tréninkově, a to na vlastí nebezpečí na Babyloně. Můstek se rozpadá a začíná jeho postupné zapomnění. I přesto, že došlo k velkému rozštěpení vlastní lyžařské činnosti a roztroušení funkcionářů do třech oddílů, sjednocuje a láká všechny jedna posedlá myšlenka. Najít vhodné místo a peníze pro nový moderní můstek. Na jaře 1950 přicházejí pánové Josef Císař a Vladimír Václavík, znalci lomnických terénů nejpovolanější - že již vědí kde skokanský můstek postavit. Jsou to zadní Havelčice - dnešní Popelka. Urychleně je odkácena trasa a pan architekt Karel Jarolímek projektuje pro Lomnici, po Babyloně druhý můstek tentokrát s kritickým bodem 54 metrů. Nastává velké úsilí pánů JUDr. Večerníka, Juliuse Kaplana, Josefa Císaře a Vladimíra Václavíka v zajišťování finančních prostředků, aby mohla stavební firma, kterou tehdy vedl stavitel Vladimír Zelinka, který měl bohaté zkušenosti z výstavby lomnického stadionu - stavbu zahájit.

Rok 1951 se tak stává rokem hlavních stavebních prací. Peníze jsou na cestě, i když ne mnoho, je tu však úsilí všech členů, ať jsou v místním Sokole či Sokole Technolen nebo PTP. Stavební firma v létě roku 1952 dokončuje hlavní tesařské práce a lyžařští nadšenci brigádnicky provádějí poslední terénní úpravy. Dílo se daří a můstek je v listopadu slavnostně otevřen zahajovacími skoky. Na tehdejší dobu je to můstek moderní a opatřený i umělým osvětlením. Avšak postupně přichází i doba, kdy s tímto dokončeným dílem, končí v lyžování i jedna generace funkcionářů. Dochází ke sloučení místního Sokola se Sokolem Technolen a z klubu postupně odcházejí Štěpán Veselý, Ladislav Hlinka, Jan Sahánek, Josef Malecha, Julius Kaplan, Vojtěch Jůna i JUDr. František Večerník, který stál v čele klubu, či jako jeho první místopředseda, téměř od jeho založení.

V šedesátých letech vyrůstá nová generace závodníků a to Karel Kodejška, jiří Bergr, Jitka Císařová, Petr Votoček, Jan Boukal a mnoho dalších. V roce 1966 je z bezpečnostních důvodů zbourána dřevěná konstrukce můstku K 54, Což poznamená rozvoj mládežnické základny, ale i tak se objevují nové talenty - skokané Jan Šidlichovský nebo Zdeněk Ševčík, výborný sdružinář Petr Kuhn a z běžců například ruda Kipiel, Věra a Vlaďka Soukupovi, Dáša Čermáková či Dana Turková. V roce 1969 také oddíl zahajuje své pravidelné letní soustředění v rekračním středisku Technolenu v Holanech.

V roce 1971 se začíná opět skákat na rekonstruovaném můstku K 68. Začíná také období výtazných výsledků Karla Kodejšky, na ZOH v Sapporuv roce 1972 se umisťuje na výborném 7 místě. O rok později získává na MS světa v letech na lyžích v Oberstdorfu bronzovou medaili a oddíl v Popelkách staví pro posílení ekonomiky také lyžařský vlek se sjezdovým svahem. Roku 1975 se stávo pro oddíl významným mezníkem i díky Karlu Kodejškovi, ketrý se stává mistrem světa v letech na lyžích v rakouském Kulmu. V červnu téhož roku je zahájena přestavba můstku K 67 na K 70 a přestavba můstku K 30 na K 43 na můstky je také položena umělá hmota. Slavnostní otevření se za účasti československé reprezentace koná 24. října. Tímto také vzniká tradice "Velké ceny města Lomnice nad Popelkou" ve skoku na lyžích. V roce 1976 se výrazně prosazovat v závodě sdruženém Vladimír Vedral. Na mistrovství ČSSR získává juniorský titul, následně pak na mistrovství světa juniorů získává stříbrnou medaili.

V klubu vyrůstá další závodnická generace a to Jan Spratek, Dan Bernat, Tomáš Portyk, Franta Máka, Jarda Šimek, slávek Kubíček, Leoš Baroch, z mladých pak bratři Láskové, Jarda Klobouček či Libor Sudek, mezi běžci Jana Kordíková nebo Dita Bernatová. Před dokončením je v té době stavba restaurace s posilovnou a elektrokotelnou. Spolu s ubytovacími chatkami postavenými v letech 1976-77 a lyžařskými můstky s umělou hmotou se tak lomnický areál stává jedním z nejmodernějších center pro skok na lyžích nejen v ČSSR ale i v Evropě.

N své výroční schůzi 18. prosince 1990 vyhlašují lyžaři osamostatnění a založení právního subjektu s názvem Lyžařský sportovní klub Lomnice nad Popelkou. V roce 1991 se začíná psát pěti letá historie "Jasper Cupu". V oddíle se objevuje nová generace - Jan Matura, Petr Šmejc, Lukáš Heřmanský, Pavel Štejfa, Zdeněk Máka, Martin Břečka, Jakub Vaňouček, Patrik Chlum, Petr Hlubuček, z běžců například Marcela Štrojsová, Zuzka Bičíková, Jarda Soukup nebo Petr Vedral.

Na začátku 21 století se na úspěšná sportovní léta připravuje další generace, v níž jsou: Roman Koudelka, Tomáš Matura, Michal Vlášek, Lukáš Samohýl, Čestmír Kožíšek, Radka Votočková, Aneta Pražáková, Lucka Vlášková, Jana Kožíšková, Markéta Šádková, Majka Tomšová či Lucka Vedralová. Tito závodníci pak během deseti dalších let vybojují pro lomnické lyžování stovku mistrovských medailí. V roce 2004 začíná rozsáhlá modernizace skokanských můstků která potrvá až do roku 2009. Slavnostní otevření můstků K 6, K 13, K 27 a K 43 se koná roku 2005, můstky jsou po padesáti letech opět osvětleny umělým osvětlením. V roce 2006 na mistrovství ČR ve skoku si Jan Matura odváží seniorský titul, Roman Koudelka juniorský a Čestmír Kožíšek Dorostenecký. V roce 2007 se Roman Koudelka stává mistrem světa mezi juniory a to v italském Tarvisu. Téhož roku je taky dostavěn můstek K 70.

V klubu už dorůstá další závodnická generace kterou tvoří Hubert Bláha, František Holík, Jan Souček, Lukáš Daněk, Jakub Dohnal, Tomáš Portyk ml., Přemysl Jaček, Matěj Čejchan, běžkyně Zuzana Staňková, Kamila Šulcová a mnoho dalších.