User:Emika22/Katalin Varga

Andrei Şaguna politikája és Varga Katalin elfogatása
[szerkesztés]

Politics of Andrei Saguna and Katalin Varga's capture
Andrei Şaguna (came up with a plan), according to which gave concessions to the peasants, while banishing Katalin Varga to Hungary (since she was thought of as Hungarian); this plan was agreed to/supported by both the chancellor, and the Governer General, and the alispán. Şaguna took office in Sibiu on September 2 and arrived in Zalatna on the 24th. Here he firstly held a meeting/ consultation/ met with estate manager János Nemegyei, later on the 27th he unsuccessfully tried to hold mass / worship in Bucsum, but on the 29th and 30th he met with the peasants of Izbita and Kerpenyes respectively. On October 1st, 170 peasants of Abrudfalva and Bucsum took written petition(s?) to Şaguna in Abrudfalva, in which they, in addition to/accompanying the maintaining of their rights, they promised to perform the/their expected services. The villagers/peasants of the three villages at once began again their robot/work. Meanwhile Jósika kancellár (real name) learned of Katalin Varga's Vienna trip, and asked (gróf Josef Sedlnitzky rendőrminiszter) to capture/delay/detain her. At the chamber's urging, főkormányzó Teleki also officially approved Şaguna to deal with Katalin Varga's case.

Andrei Şaguna rendezési tervét, miszerint engedményeket tesznek a parasztságnak, Varga Katalint pedig Magyarországra száműzik (mivel ekkor még magyarországi származásúnak hitték), mind a kancellár, mind a főkormányzó, mind az alispán támogatta. Şaguna, miután szeptember 2-án elfoglalta nagyszebeni hivatalát, 24-én Zalatnára érkezett. Itt előbb tanácskozást tartott Nemegyei János uradalmi igazgatóval, majd 27-én sikertelenül próbált istentiszteletet tartani Bucsumban, de 29-én Izbitán, 30-án pedig Kerpenyesen találkozott a parasztokkal. Október 1-jén 170 abrudfalvi és bucsumi jobbágy vitte el Șagunának Abrudbányára írott nyilatkozatát, amelyben jogaik fenntartása mellett, az úrbéri per lezajlásáig megígérték az elvárt szolgáltatások teljesítését. A három falu jobbágyai ismét felvették a robotot. Időközben Jósika kancellár tudomást szerzett Varga Katalin bécsi útjáról, így gróf Josef Sedlnitzky rendőrminisztert felkérte a kézre kerítésére. A kamara sürgetésére Teleki főkormányzó hivatalosan is megbízta Şagunát Varga Katalin ügyének rendezésével.

The Abrudfalva ispánság notified Nemegyei that Katalin Varga was planning to travel through Abrudfalva on her way to Bucsum on the morning on Dec 29. The director notified (gróf Nádasdy Ferenc kincstarto) who charged two priests of Bucsum with the observation/monitoring of Katalin Varga, then/after the peasants stopped work again, he (Nádasdy) at the estate's urging he mobilized (?) Şaguna. According to plan (the plans) Count Teleki gave the order on 7 Jan 1847 regarding Katalin Varga "ha kiadattatik, rögtön elfogattassék és a már e részben kibocsátott legfelsőbb rendeletek szerint honjába visszakísértessék" (while on the 12th invitation arrived to Şaguna from Bulcsum). On Jan 14 Şaguna left for Bucsum accompanied by Pogány György alispán and Tövissy Gergely szolgabíro. On Jan 17 in Abrudfalva Şaguna summoned the local priests to the church of Izbita on the following day. The Bucsum delagation asked the püspöki helytarto (bishop's governor?) to appear without uradalmi és vármegyei officers, aminek Şaguna nem tett eleget (eleget tesz vmnek = keep/fulfill one's word). From the rich priest of Izbita he ordered himself a fancy lunch, the cost of which was born(sp) by the priest and the villagers of the three villages.

Az abrudfalvi ispánság jelentette Nemegyeinek, hogy Varga Katalin december 29. délelőttjén átutazott Abrudbányán Bucsum felé. Az igazgató ezt jelentette gróf Nádasdy Ferenc kincstartónak, aki két bucsumi papot bízott meg Varga Katalin megfigyelésével, majd miután a jobbágyok ismét abbahagyták a robotot, az uradalom sürgetésére mozgósította Şagunát. A tervek szerint Teleki gróf 1847. január 7-én kiadta a parancsot Varga Katalinról: „ha kiadattatik, rögtön elfogattassék és a már e részben kibocsátott legfelsőbb rendeletek szerint honjába visszakísértessék”, 12-én pedig meghívás érkezett Şagunának Bucsumból. Şaguna január 14-én indult el Bucsumba Pogány György alispánnal és Tövissy Gergely szolgabíróval. Január 17-én, Abrudfalván Şaguna a környékbeli papokat másnapra az izbitai templomhoz kérette. A bucsumi delegáció arra kérte a püspöki helytartót, hogy uradalmi és vármegyei tisztek kísérete nélkül jelenjen meg, aminek Şaguna nem tett eleget. A gazdag izbitai paptól díszes ebédet rendelt magának, melyet később a pap a három község jobbágyaival fizettetett ki.

Şaguna saját érdemeit kidomborítva így jegyezte le a történteket: „ 	És így megérkezvén a sors napja, 18-ik Januarius kirándultam a már tisztelettel nevezett vármegye tisztjeivel és a királyi uradalom részéről Sulutz János[j 7] ellenőr és Wohlhirt József[j 8] erdősáfár urak kíséretében Bucsum helység Izbita nevű kerület templomába és az isteni szolgálat után egy, az ünnepi napnak, valamint viseleteknek is megfelelő főpásztori tanítást és oktatást az igen nagy számmal s körülbelül 6—700 személyből álló népnek adtam. Melyek után felszólíttatván a nép, hogy nyilatkozna sorsa eránt, mely felszólításra, minekutána rendetlenül felelt volna, megkérdém a népet: ha vagyon-e ügyvivője a pörökben? és azt feleletül adván, hogy vagyon, oda utasítám, hogy hoznák előmbe, hogy tőle mindenekről kellő felvilágosítást kaphassak. És így ketten elmentek és hoztak előmbe egy alacsony termetű asszony állatot, akit megkérdezvén: hogy ki lenne ő? és megértvén tőle, hogy Varga Katalin, keményen felszólitám, hogy mondaná meg körülményesen, ki legyen ő? Mert róla sok nagy és csodálatos dolgokat beszél a fiscus[j 9] népe, nevezetesen pedig, hogy egy valami nagy családnak tagja volna és hogy némü szabadságos levelekkel és pecsétekkel bírna, amelyeknek egy tisztviselő sem merészel ellenszegülni és más eféléket.

De midőn mindezekre csak azt felelte volna, hogy ezen hírek és beszédek felőle csak puszta szavak, a bucsumi földészek dolga iránt pedig oda nyilatkozott volna, miképpen a legfelsőbb rendeleteknél fogva vizsgálás újontán határoztatott legyen: azért itten jónak találtam Excellentiádnak mult év 14. November alatt hozzám intézett kegyes parancsát a nép előtt felolvastatni a tisztelt alispán Úr által, mely idő alatt ki akarta magát húzni a nép között a templomból, de én hozzája közelítvén megfogám és közelebb hozzám állítám.

Ezek után nyíltan megértettettem a néppel mindazon cselszövéseit és törvényellenes magaviseletét, amellyekkel tőlök pénzt kicsikarni szokott, mind pedig azon nagy veszedelmeket, amelyekben elkerülhetetlenül esendnek, ha még továbbra Is közöttök tartózkodna ez a lázasztónő, aki nálok csak károkra lappang.

Melyeknek nyomán, minekutána a több százakra menő összegyűlt nép tömegének értésére adtam volna azon kegyes felsőbb rendeletet, hogy Varga Katalint adják ki, egyenesen megmondám nékiek, miképpen ezen veszedelmes lázasztónőt nállok többé nem hagyom, hanem magammal elviszem, hogy asztán hazájába küldessem el. Mindezek után pedig megerősítvén őket keresztényi és polgári józan és erényes viseletre, a törvényhatóságok iránt kellő tiszteletre és engedelmességre, valamint kötelességeiknek pontos teljesítésére, kivittem magammal a templomból a lázasztónőt, őtet az alispán és szolgabíró urak karon fogva vivén s így a többi papokkal s kamarai tisztekkel engemet követvén, anélkül, hogy csak egy lélek is mondott volna valamit ellene, mert mindnyájan meg voltak lepve és kellőleg felvilágosítva az asszony állat dolgairól. s így egyenesen szányomra ültem, Varga Katalint és alispán urat magamhoz vevém.

Ekkor egy-két hangok hallottak a tömegnép részéről, hogy nem engedjük az asszonyunkat elvinni, nevezetesen pedig Czandro Simion Pitok[j 3] részéről, aki a lovaimat megfogta, hogy hátra tartóztasson, de intésemre mindjárt félre ment. Ezen néhány földészek részéről nyilvánított csekély ellenszegülés még jobban meggyőzött arról, hogy maga a nép szívesen vette és látta a történteket.

És így a tulajdon nap Zalatnára hoztam a lázasztőnőt, ahonnan másnap Magyarigenbe érkeztem és onnan harmadnap, azaz 20-ik Januariusban a fent tisztelt alispán és szolgabíró urakkal Enyedre hozánk a nemes vármegye fogházába, ahol is mostanában találtatik. ” – Andrei Şaguna helynök jelentése Teleki József főkormányzóhoz

A történészek Simion Balint verespataki görög katolikus esperes beszámolóját tartják a leghitelesebbnek. E szerint az elfogatás a paplak előtt játszódott le. Varga Katalin, miután a szánhoz érve néhány magyar szót váltott a püspöki helytartóval, az feltessékelte a szánba. Mikor Varga Katalin nem tett eleget a kérésnek, Şaguna felkapta és betuszkolta a szánba, majd maga is felszállt Pogány alispánnal együtt. Ekkor szólt Şaguna a kocsisnak: „Hajtsad Jancsi!” Ezután Simion Ţandro a lovak kantárjához kapott, de amikor a helytartó rákiáltott, elengedte, a szán pedig elhagyta a helyszínt. A távolabb álló tömeg későn érkezett Varga Katalin kiszabadítására. Innen Magyarigenbe, majd január 20-án a nagyenyedi börtönbe vitték. A hatóságok számára ekkor derült ki, hogy Varga Katalin erdélyi születésű, így a kitoloncolás helyett tárgyalásokat kell indítani.

A püspökválasztáson, 1847. december 2-án, Tordán Şaguna a legkevesebb szavazatot kapta, azonban a király őt nevezte ki püspöknek. Az elfogatásért Şaguna, Pogány, Tövissy és a közreműködő bucsumi papok pénzjutalomban részesültek. A román polgárság lapja, a Gazeta de Transilvania végig Şaguna politikája és Varga Katalin elfogatása mellett foglalt állást.