User:Erwin Lucian Bureriu

ERWIN LUCIAN BURERIU

BIOBIBLIOGRAFIE

Profilul: poet, prozator, eseist, jurnalist.

Data și locul nașterii: 22 noiembrie 1942, Lugoj, județul Timiș.

Studii: Facultatea de Filologie, Universitatea Timișoara (1960-1965).

Profesii și locuri de muncă: reporter și redactor la Radioteleviziune, studioul Timișoara (1968-1972), redactor și secretar principal de redacție la revista Orizont din Timișoara (1972-1990), director al firmei proprii Altera Pars (2001-2009).

Anul debutului în literatură: 1960, poezia „Primul om”, revista Scrisul bănățean Timișoara.

Anul debutului editorial: 1968, volumul de versuri „Afectivități conștiente”, Editura Eminescu, colecția Luceafărul.

Anul primirii în Uniunea Scriitorilor: 1968, în Uniunea Ziariștilor- 1968,

în Uniunea Internațională a Ziariștilor -1972; în Clubul Presei Transatlantice – 2010.

Colaborări reviste și publicații literare: Scrisul bănăţean, Orizont, Luceafărul, Gazeta Literară, România literară, Viaţa Românească, Radio și Televiziune în emisiuni literare, Stvaranije (Serbia), Observatorul (Toronto, Canada), Destine literare (Montreal, Canada), Agero (Suttgart, Germania), Clubul Presei Transatlatice (SUA), Gândacul de Colorado (Denver, SUA), Occidentul, Opinii incomode, Altera pars (publicații online proprii, editate la San Francisco și Timișoara), Actualitatea literară (Lugoj), Orient latin, Banat, Cuvânt românesc, Vrerea, Vestul, Vip în Banat (Timișoara).

Volume de autor: "Afectivităţi conştiente", versuri, Editura Eminescu, 1968; "Concert pentru mâna stângă", proză, Editura Facla, 1978; "Viaţa refolosibilă", proză, Editura Facla, 1983; "Marele solstiţiu", versuri, Editura Facla, 1989; "Uraganul de fier", roman, Editura de Vest, 1996; "Hotel California", eseuri, Editura Excelsior Art, 2012, „Armura demnității”, versuri, Editura Excelsior Art, 2015.

Volume online: „Muzicologie”, Calameo.

Prezența în antologii: „Vârsta de foc”, poezii, Casa regională a creației populare, Banat, 1964; „Laudele soarelui”, poezii, Casa regională a creației populare, Banat, 1965; „O sută de poeți”, Casa centrală a creației populare, București, 1967; „Lirica timișoreană”, Comitetul pentru cultură și artă Timiș, 1970; „Pagini despre Banat”, proză, Biblioteca Județeană Timiș, Editura Marineasa, 2011; „Cuprins sau un fel de imperiu”, poezii, Editura Brumar, 2014.

Premii: „Premiul special al cenaclului și revistei OBSERVATORUL din Toronto-Canada”, 2004.

Referințe critice în volume: Mircea Zaciu, „Dicționarul scriitorilor români", 1995: „Poetul își confecționează o falsă mască a grandilocvenței, pentru a-și apăra starea de copilărie și ingenuitatea. O solemnitate regizată și o memorie mai degrabă a vârstei dau versurilor sale caracterul de elegie a materiei transfigurate. Se proclamă gratuitatea, firescul, inconsistența, frenezia simțurilor, erezia, negația, stângăcia, imperfecțiunea, viața și e sfidată candoarea, virtuozitatea, în lungi discursuri care trădează totuși o sensibilitate temperată prin lecturi și erudiție."; „Dicționarul general al literaturii române", Edtura Academiei, 2004: „Poetul fixează starea de frenezie și fulguranță în chingile strânse ale unei lucidități reci, transcrise în cheie parnasiană. Ritualul solemn al versurilor urmează linia clară a ideii, nemailăsând loc tribulațiilor sentimentale."; Marian Popa, „Istoria literaturii române de azi pe mâine", 2003: „Și-a consumat mai întâi livresc prisosul energetic în serviciul purității ideale și al concretului idealizabil, pentru a evolua spre criticism." ; Alexandru Ruja, „Parte din întreg” : „Poetul pozează într-un copil teribil, regăsind candoarea copilăriei, sentimentul solidarității ori sufocarea unui spațiu limitat, unde adolescentul nu se poate modela. Din poză, își face un mod de existență poetică, seriozitatea dispare, poetul patetizând în gesturi mai reținute, creându-și o mitologie sub care maschează o existență. Umorul și ironia însoțesc mereu o poezie a deghizării și subterfugiului, a eschivei și măștilor. Drumul se desfășoară în această mitologie proprie. Elogiul copilăriei înseamnă întoarcerea în imperiul inocenței, al gesturilor sincere. Copilăria, ca vârstă veșnică a lumii este spațiul echilibrului, matricea spirituală a viitorului om, reîntoarcerea spre începuturi. Autorul nu se simte terorizat de marile spirite, le invocă apropiat, cu o ușoară detașare ironică. Poezii mai noi indică aceeași înclinare spre ironie și caricatural, chiar dacă versul e disciplinat în ritm și rimă, marcând clasicizarea."; Aquilina Birăescu, Diana Zărie, „Scriitori şi lingvişti timişoreni”, Editura Marineasa, 2000, pg. 40; „Dicţionarul General al Literaturii Române", Academia Română, Bucureşti, Editura Univers Enciclopedic, 2004, pg. 710-711: „Poetul fixează starea de frenezie și fulguranță în chingile strânse ale unei lucidități reci, transcrise în cheie parnasiană. Ritualul solemn al versurilor urmează linia clară a ideii, nemailăsând loc tribulațiilor sentimentale." ; Gheorghe Luchescu, „Din galeria personalităților timișorene", Timișoara, Centrul de conservare și valorificare a creației populare Timiș, 1996; Aurel Sasu, „Dicționar biografic”, Editura Paralela 45, 199; Academia Română, filiala Timișoara, Institutul de studii banatice Titu Maiorescu, „Enciclopedia Banatului. Literatura”, 2016 (SI-J).

Alte referințe critice: Lucian Valea, „Scrisul bănățean" nr. 7, 1961: „Lirism de atmosferă și o exprimare poetică îndrăzneață. Atrage atenția prin siguranța cu care scrie, prin fondul consistent afectiv și intelectual ce se poate întrezări dincolo de expresia poetică. O notă personală remarcabilă și o bună asimilare a cuceririlor poeziei noastre"; Cornel Ungureanu, „Orizont”, nr. 10, 1968: „Instrumentație cerebrală, eșafodaj de disimulări, în dosul cărora poetul se caută pe sine"; Pavel Bellu, „Drapelul roşu”, 21 iunie, 1968: „Întregul său registru liric e dominat de o informație culturală lucidă. Se manifestă pe orbita EXPRESIONISMULUI. Există în poezia lui o notă de intelectualism aristotelic, proiectată pe fundalul ideii de ars-mimesis. Un artist real, plurivalent."; M. Simionescu, „Scânteia", 26 iunie 1968: „Ne prilejuiește întâlnirea cu un spirit cultivat, în contact cu ideile mari ale veacului. Versuri inspirate dedică unor mari spirite ale culturii universale, simbolizând continuitatea creației omenești."; Dumitru Micu, „Gazeta literară”, nr. 31, 1968: „Multă reflexivitate tradusă în comentariu, ce nu strangulează lirismul, dar cedează mai ales abstractului. Declarativ, se pronunță pentru firesc, pentru ingenuitate, adoră starea de copilărie, stângăcia."; Camil Baltazar, „Viaţa Românească”, nr. 10, 1968, pg. 144: „Mărturisim dintru început existența unor ostroave de frumusețe artistică și de cuget în acest notabil buchet de versuri. Poet de idei și posedând o instrumentație cerebrală, are darul de a trece cugetările prin filtrul rezonant al simțirii" ; Marian Odangiu, „Orizont”, nr 16, 1979 : „Un subtil observator al cotidianului, pe care-l surprinde cu vervă. Textele pendulează între tonul liric sau grav." ; Olimpia Berca, „Orizont”, nr. 26, 1989: „O privire gravă asupra realității."; Ion Arieşanu, „Orizont”, nr 24, 1989: „Un stil adolescentin guvernează și poeziile scrise la 21 de ani de la debut. Universul său liric, structurile interne nu s-a schimbat. Versurile se caracterizează prin încrederea în puritate și în perenitatea valorilor morale și culturale. Privirea gravă asupra realității ritmează discursul. Stilul e de tip clasicist, de o pură lumină, expresiv-muzical, viril și modern."; Gh. Antohi, „Casa Radio": „Spirit cultivat, vizibil încă din versurile volumului de debut marcau o energie lirică adolescentină. Un volum apărut în 1989 se intitula – premonitoriu – „Marele solstițiu", anticipând fără voie schimbarea de anotimp politic din decembrie ’89. Poetul este un spirit lucid, care își disimulează sentimentele. Afinitățile sale elective i-au determinat parcurgerea unei căi printr-un univers propriu, aprofundat prin cultură și meditație. Spiritul său muzical nu se reduce la muzicalitatea versurilor, ci este rezultanta pasiunii pentru muzică, în detrimentul descripției picturale. Ecourile epice nu se transformă în descriptivism sau baladesc, ci animă idei, pun în mișcare reflexivitatea. Nu este de ignorat nici un aspect destul de rar răspândit, notele ironice, umorul negru, pamfletul, ambianța grotescă. În timp i-a rămas aceeași instrumentație cerebrală, universul liric, structura internă nu s-au schimbat.”; Lucian Hetco, „Agero”-Stuttgart, aprilie 2016: „ARMURA DEMNITĂȚII înseamnă donquijotism, totodată însă disimulare. Ca și la Trakl, abundă în acest areal metaforismul, asocierile neobișnuite de cuvinte. Memorabile sunt evocările grotești, ca în savuroasa parodiere a lumii. Bureriu adesea abandonează metaforismul, calambururile, jocul de artificii în favoarea unei limpidități expresive, păstrând însă elasticitatea expresiei în metrică fixă. Titlurile volumelor de versuri ale lui Erwin Lucian Bureriu nu au nimic senzațional, comercial, ci reprezintă blazoane ale definirii de sine față în față cu lumea. „Afectivități conștiente” reprezenta afirmarea dominării sentimentului de către rațiune. „Armura demnității” s-ar traduce prin interpunerea unor formule convenționale între viață și artă în genere, sau între un anume tip de individ și mediul înconjurător, relaționarea omenescului cu artisticul. Armură înseamnă donquijotism, totodată însă disimulare, poetul își apără fragilitatea, sensibilitatea, spiritul perpetuu adolescentin printr-o defensivă adesea violentă. Actualele sale modalități stilistice nu diferă mult de cele care au marcat începutul demersului său poetic. Bureriu se manifestă, după cum au remarcat și alți comentatori, pe orbita EXPRESIONISMULUI. Există în poezia lui o notă de intelectualism aristotelic, proiectată pe fundalul ideii de ars-mimesis. Un artist real, plurivalent. Sunt prezente și în acest volum numeroase dovezi ale imagisticii expresioniste, pentru redarea unei atmosfere dramatice, dar fără inutile efecte descriptive. Poetul își apără ingenuitatea. O solemnitate regizată dă versurilor sale caracterul de elegie a materiei transfigurate. Se proclamă gratuitatea, firescul, inconsistența, frenezia simțurilor, erezia, negația, stângăcia, imperfecțiunea, viața și e sfidată candoarea, virtuozitatea, în discursuri care trădează o sensibilitate temperată prin lecturi și erudiție. Un stil adolescentin guvernează și poeziile scrise recent. Versurile se caracterizează prin încrederea în puritate și în perenitatea valorilor morale și culturale.” ; Constantin Dram, Convorbiri literare, mai, 1997:„E citabilă secvența întitulată „Cîteva bilete în plus”, dar și altele, în care se remarcă o anumită dimensiune epică și calitățile de bun observator și analist care se arată a fi Lucian Bureriu.Într-o carte despre o apă (fie ea și canal navigabil), obsesia marilor întinderi de apă nu putea să lipsească. Apare și aici, în finalul cărții (o carte care se citește cu plăcerea celui care re-descoperă sau descoperă o lume), din care observăm, pentru a evidenția principala reușită a cărții – împletirea firească dintre real și imaginar, în folosul artei”(despre romanul „Uraganul de fier”).