User:Floxinoxinihilipilification/sandbox

IDEOMOTORNI FENOMEN
Ideomotorni fenomen je psihološki fenomen u kom subjekat pravi pokrete nesvesno.

Ideomotorni odgovor (ideomotorni refleks), često skraćen na IMR, je pojam u hipnozi I psihološkom istraživanju. Naziv je dobijen od reči "ideo" (ideja, mentalna reprezentacija) i "motor" (mišićna akcija). Fraza se najčešće koristi kao referenca na proces u kome misao ili mentalna reprezentacija slike pokreću naizgled "refleksnu" tj. automatsku mišićnu reakciju, često malu, I potencijalno van svesti subjekta. Kako I kod refleksnih reakcija na bol, telo ponekad reaguje sa ideomotrnim efektom na same ideje, nezavisno od toga da li je subjekat svesno doneo odluku da napravi pokret. Efekti kao što su automatsko pisanje, rašljarstvo, alternativni vidovi komunikacije I Ouija tabla su pripisani ovom fenomenu.

Termin koji povezujemo sa ovim fenomenom, "ideo-dinamični odgovor" (ili "refleks") se primenjuje na širem domenu, I priširuje se na opis svih telesnih reakcija (uključujući ideo-motorne I ideo-senzorne odgovore). Uzrokuje se na sličan način, idejama, na primer lučenje pljuvačke je često prouzrokovano mišlju o sisanju limuna, I to je sekretorna reakcija. Pojam ideo-dinamičke reakcije doprineo je Džejms Brejdovom prvom neuro-psihološkom objašnjenju principa u kome predlog deluje kroz hipnozu.

Istorija naučnog istraživanja
Sa porastom Spiritualizma 1840ih, medijumi su osmislili i oplemenili mnoštvo tehnika komunikacije, prividno, sa svetom duša uključujući svakojake table za pisanje I čitanje (preteče Ouija table). Ovaj fenomen I uređaji su ubrzo postali subjekat naučnih istraživanja.

Termin "Ideomotorni" je prvi put upotrebljen u naučnom radu Vilijama Bendžamina Karpentera, 1852., po kome je I nazvan Karpenterov efekat. U radu su se razmatrala sredstva putem kojih ovi spiritualistički fenomeni daju efekat. U njemu je Karpenter takodje objasnio njegovu teoriju da se mišićni pokreti mogu događati nezavisno od svesti, volje i emocija.

Karpenter je bio prijatelj I saradnik Džejmsa Brejda, utemeljivača modernog hipnotizma. Brejd je brzo usvojio Karpenterovu ideo-motornu terminologiju, kako bi olakšao prenos (**prelazak) njegovih osnovnih viđenja, baziranih na pogledima njegovog mentora, filosofa Tomasa Brauna, da efikasnost hipnotičkih predloga zavisi od subjektove koncentracije na jednu (dominantnu) ideju. Godine 1855., Brejd je objasnio njegovu odluku da odbaci svoj pređašnji termin "mono-ideo-motor", baziran na Karpenterovom "ideo-motornom principu" (1852), I usvoji prihvatljiviji i slikovitiji termin "mono-ideo-dinamika". Odluka je bazirana na predlogu (1854-te) koji je Karpenter dobio od zajedničkog prijatelja, Danela Noblea, da se aktivnost koju Karpenter opisuje može bolje razumeti u široj primeni (široj od klatna I Ouija tabala), ako se preimenuje u " princip ideo-dinamike".

Kako bih bio potpuno pravedan prema dvojici poštovanih pijatelja, tvrdim, u vezi sa terminom monoideo-dinamike, da je pre nekoliko godina Dr. V. B. Karpenter uveo pojam ideo-motor kako bi opisao refleks ili automatske mišićne pokrete koji nastaju od ideja povezanih sa pokretima postojanim u umu, bez ikakvih svesnih napora. U 1853. godini, u vezi sa ovim pojomom, Daniel Noble je rekao: “Ideo-dinamika bi verovatno bila prikladnija frazeologija koja bi se primenjivala na širi spektar pojava”. Sa ovim  mišljenjem sam se složio, zato što sam bio svestan toga da ideja može zaustaviti isto kao I  stimulisati pokret automatski, ne samo u mišićima koje svojevoljno pokrećemo, već I u pogledu stanja svih ostalih funkcija u telu. Stoga sam prihvatio pojam monoideo-dinamika kao sveobuhvatniji i karakterističniji u pogledu istinskih mentalnih odnosa, koji postoje tokom svih dinamičkih promena koje se dešavaju u svakoj drugoj funkciji u telu, isto kao i u  mišićima koje svojevoljno pokrećemo.

Naučni testovi sprovedeni od strane engleskog naučnika Majkla Faradeja, hirurga iz Mančestera Džejmska Brejda, francuskog hemičara Majla Judžina Ševrela I američkih psihologa Viliama Džejmsa I Reja Hajmena, pokazali su da je mnoštvo fenomena povezanih sa spiritualnim ili paranormalnim silama, ili misterioznim "energijama"  zapravo prouzrokovano ideomotorim aktivnostima. Ovi testovi su pokazali da "iskreni, inteligentni ljudi mogu nesvesno da doprinesu mišićnoj aktivnosti doslednoj njihovim očekivanjima", kao I da ideje koje uzrokuju takvo ponašanje mogu biti date suptilnim indikacijama.

Neki rukovodioci tvrde da koriste ideomotorne reflekse za komunikaciju sa subjektovim "nesvesnim umom", koristeći sistem fizičkih signala (kao što su pokreti prstiju, treptaji..) umesto tvrdnji "da", "ne", "ne znam" ili "nisam spreman da to spoznam svesno".

Ideomotorni efekat se može demonstrirati putem jednostavnog eksperimenta, tako što dozvolimo ručnom klatnu da lebdi iznad lista papira. Papir sadrži reči kao što su "da", "ne" i "možda". Mali pokreti ruke, kao odgovor na pitanje, mogu prouzrokovati da se klatno pomera ka rečima na papiru. Ova tehnika je korišćena za eksperimente u ekstrasenzornoj percepciji, detekciji laži I Ouija tabli. Ovu vrstu eksperimenta je koristio Kreskin, a koristili su takodje I iluzionisti poput Derena Brauna.


 * Studija automatskog kretanja klatna iz 2019.godine, upotrebom sistema za hvatanje pokreta, pokazala je da iluzija klatna nastaje kada prsti koji drze klatno stvaraju oscilirajucu frekvenciju blizu rezonantne frekvencije klatna. Na odgovarajućoj frekvenciji, vrlo mali pokreti ruke su dovoljni da prouzrokuju relativno veliko kretanje klatna.