User:Hikikurttu/sandbox

Uno Nils Oskar Harva (vuoteen 1927 Holmberg, tunnetaan myös Holmberg-Harvana, 30. elokuuta 1882 Ypäjä – 13. elokuuta 1949 Turku) oli suomalainen uskontotieteilijä, joka loi Rafael Karstenin ohella ensimmäisenä pohjaa tieteenalan vakiintumiselle. Hän luopui papin virastaan laajentaakseen opintojaan ja teki kenttätyömatkoja Etelä-Venäjälle ja Siperiaan suomensukuisten kansojen pariin. E. N. Setälän ohella hän esitti näkemyksen, jonka mukaan Sampo tarkoittaa kansainvälisesti tunnettua maailmanpylvästä. Hän toimi mm. sosiologian professorina Turun yliopistossa, Porthan-Seuran esimiehenä (1936–1949) ja Kalevalaseuran varapuheenjohtajana (1930–1931).

Lapsuus ja nuoruus
Uno harva syntyi 30. elokuuta 1882 Ypäjällä. Hänen isänsä, Gustaf Oskar Holmberg, toimi pojan syntyessä Ypäjän seurakunnan kappalaisena. Hänen äitinsä oli Mathilda Wilhelmina Holmberg, os. Gylling. Unon lisäksi perheessä oli kolme poikaa (Uno, Ossian ja Johannes), sekä neljä tyttöä (Leni, Magdi, Evi ja Liisi). Mathilda Wilhelmina oli ruotsinkielinen, eikä koskaan oppinut suomenkieltä täysin. Ajan muodin mukaisesti perheen isä halusi kasvattaa lapset suomenkielisiksi ja huolehti siitä että lapset laitettiin suomenkielisiin kouluihin. (Anttonen s. 47)

Uno Harva suoritti ylioppilastutkinnon Turun suomalaisesta lyseosta vuonna 1902 ja kirjoittautui tutkinnon suullisen kuulustelun yhteydessä Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston teologiseen tiedekuntaan. (s 48)

Teologian opinnot
Harva suoritti opintonsa erinomaisin arvosanoin. Puolitoista vuotta opintojen aloittamisesta hänellä oli cum laude-arvosana Raamatun alkukielissä ja laudatur teologisissa esikäsitteissä*. Teologiset opinnot päättyivät 1906 kiitettävin arvosanoin. Harva ei liene osallistunut sen aikaiseen osakuntien kielipoliittisin kiistoihin. Kannaltaan hän on kuitenkin ollut suomenmielinen, vaikka suorittikin opintojaan myös ruotsiksi. (p 48)

Papin virassa Kuorevedellä 1906-1907
Harva vihittiin papiksi 4. tammikuuta 1907. Hänet nimitettiin Kuoreveden papin apulaiseksi. Harva ei kuitenkaan tuntenut papin virkaa omakseen ja kärsi vakaumuksellisen kriisin. Kerran Ypäjällä hänen muistetaan tokaisseen: "Kyllä se nyt on niin, etten minä voi toimia pappina, sillä minun täytyy monta kertaa viran puolesta puhua semmosta, jota minä en itsekään usko". Lopulta hän päätyi jättämään papin viran noin vuoden jälkeen ja palasi jatkamaan opintojaan. Harvan uranvaihdon motiiveista on esitetty useita arvioita. Aikakauden tuore naturalistinen uskontokritiikki, kristillisen vakaumuksen kriisi ja yksinkertaisesti laajempi kiinnostus uskontoelämän monimuotoisuutta kohtaan ovat kaikki varteenotettavia arvauksia. Tutkijanuransa varhaisvaiheessa Harva oli kuitenkin kiinteästi kosketuksissa teologisen tiedekunnan toimintaan ja toimi mm. Teologisen lauantaiseuran jäsenenä 1915-1926. Myöhemmissä tutkimusmatkoillaan kirjoittamissaan kirjeissä kuvastuu myös Harvan kristillinen vakaumus. (s 48-50)

Tieteellinen ura
Palattuaan takaisin yliopistoon vuonna 1908, Harva aloitti ensimmäisenä Suomessa opinnot, joiden tavoitteena oli puhtaasti uskontotieteellinen koulutus. Koska tällaista tieteenalaa ei ollut olemassa itsenäisenä oppiaineenaan, Harva yhdisteli olemassaolevien tieteenalojen tutkimusperinteitä ja hakeutui alan parhaimmin tuntevien opettajien koulutukseen  Turun suomalaisen lyseon, vuonna 1909 julkaistun 30-vuotis-juhlakirjan oppilasmatrikkeliin Harva ilmoitti elämäkertatiedoikseen "tutkii vertailevaa uskontotiedettä"(50),  termi jota Harva käytti systemaattisesti omasta tutkimustyöstään. Harva opiskeli mm Edvard Westermarckin, Kaarle Krohnin, E.N. Setälän ja muiden sen aikaisten opettajien johdolla mm. vertailevaa kansanrunoutta ja perehtyi suomalaiseen ja suomensukuisten kansojen mytologiaan ja kieleen. (s 50)

1.5. Suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosenttina 1915-1926
Sinnikkäiden ja toistuvien yritysten ansiosta Harva nimitettiin suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan 31.3. 1915. Teologiseen tiedekuntaan dosentuurin ei katsottu syystä tai toisesta sopivan koska uskonnontutkimuksen oli tiedekunnassa katsottu sisältyvän uskontohistorian oppiaineeseen. Nimityksen myötä Harva jatkoi M.A. Castrénin työtä, jonka oli katsottu olevan siihen asti jäänyt pysähdyksiin. (78-81)

Yksi Harvan oppilaista oli Martti Haavio, joka ihaili Harvaa suuresti.

"Vasta nyt, harmaiden exercitioiden jälkeen, tunnen päässeeni kiinni viisauden syrjään. Uno Holmberg on kirkas tähti - kun hän puhuu, kirkastuvat seinätkin". (s 81) "Kun dosentti Holmberg ... aloitti luentonsa kello viisi illalla suomalais-ugrilaisesta mytologiasta, hän toi mukanaan kynttilän, sytytti sen ja sammutti sähkön. Oli esillä vainajainpalvelus. (...) Uno Holmbergin "iltahartaudet" (kuten sanoimme) olivat minulle juhlaa ja samoin meille jokaiselle. Hän oli, se on käsitykseni, senaikaisista yliopiston opettajista loistokkain luennoitsija. Hän ihaili noinan aikoina erityisesti M.A. Castrénia mytologiantutkimuksemme perustajaa, ja nimitti häntä tutkijoittemme saavuttamattomaksi esikuvaksi, Pohjolan tieteen tähdeksi". (82)

Kysymys uskontotieteen professuurista
Sinnikkäiden ja toistuvien yritysten ansiosta Harva nimitettiin suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan 31.3. 1915. Teologiseen tiedekuntaan dosentuurin ei katsottu syystä tai toisesta sopivan koska uskonnontutkimuksen oli tiedekunnassa katsottu sisältyvän uskontohistorian oppiaineeseen. Nimityksen myötä Harva jatkoi M.A. Castrénin työtä, jonka oli katsottu olevan siihen asti jäänyt pysähdyksiin. (78-81)

Harvan dosentuurin lisäksi uskontotieteellä ei ollut mitään edustusta suomalaisessa yliopistossa. Teologisen tiedekunnan uskontotieteellinen dosentuuri ei ollut saanut jatkajaa Rafael Karstenin (dosenttina vuodesta 1905) saatua nimityksen käytännöllisen filosofian professoriksi 1922. Syynä oli luultavasti Karstenin poleeminen ja uskontokriittinen tutkimustyö. Samana vuonna Karstenin voimakkaasti ajama uskonnonvapauslaki hyväksyttiin, minkä perusteella mm. Itämaisen kirjallisuuden professori Knut Tallqvist esitti uskontotieteen professuurin perustamista historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan ja viran myöntämistä Harvalle.(s. 88) Nimitystä puolsi voimakkaasti myöskin tuleva professori ja pääministeri Edwin. J. H. Flinck (Myöhemmin Linkomies). Nimitys kaatui kuitenkin yliopistollisen byrokratian rattaisiin. Oli nimittäin tehty jo aiemmin periaatepäätös Johan Edvin Reinin nimittämiseksi sinä vuonna kreikkalaisen ja bysanttilaisen filologian professuurinviran myöntämiselle, minkä myötä professorinvirasta kilpailleet Harva ja Gunnar Landtman eivät kumpikaan saaneet virkaa. (91-92)

Suomen hallituskin otti vuonna 1925 kantaa professuurin perustamisen puolesta, mutta syystä tai toisesta silloinen yliopiston rehtori Hugo Suolahti* jarrutti vastaan kaikin voimin ja onnistui kilpistämään Harvan pyrkimykset professuurin perustamisesta. Opetusministeriö (jonka ministerinvirkaa toimitti tuolloin E.N. Setälä) järjesteli yliopiston byrokratiaa joustavammaksi useiden professorinvirkojen perustamisen mahdollistamiseksi helpommin, mutta seuraavana vuonna eduskunta epäsi yliopiston sitä varten hakemat varat ja professuuri jäi taas toteutumatta. (93)

Tämän sinnikkään taistelun jälkeen Turun yliopisto tarjosi Harvalle sinne perusteilla olevaa sosiologian professorin virkaa. Harva hylkäsi tarjouksen aluksi ajatuksenaan pyrkiä edelleen uskontotieteen professorin virkaan. Turun yliopiston nopeutettua Harvan pyynnöstä professuurin perustamisprosessia, Harva harkitsi asiaa uudelleen ja otti tarjouksen sittenkin vastaan. Harva muutti perheineen Turkuun vuonna 1926. (93)

Sosiologian professorina 1926-1949
Koska uskontotiede ei saanut jalansijaa yliopistossa, Turkuun perustettava sosiologian professorin virka räätälöitiin todellisuudessa juuri Harvan intressejä koskevaksi. Viran luonteen määrittelivät nimittäin teoreettisen filosofian professori Eino Kaila sekä Rafael Karsten. Kirjeessään Harvalle Kaila kirjoittaa:

"Mitä erityisesti sosiologia-nimeen tulee, näyttää siltä kuin professuuri olisi nimitettävä nin, jotta se saataisiin onnellisesti ajetuksi läpi hoitokunnassa - hoitokunnan hyväksyminen näet tarvitaan siihen nähden, millä aineella vaihtuva professuuri kulloinkin täytetään."

Sosiologian alle katsottiin kuuluvan myös vertailevan uskontotieteen ja kansantietouden, joten tuoreen professorin ei tarvinnut vaihtaa painopistettään. Professorin ominaisuudessa Harva palasi oman tutkimustyönsä tulosten esittelyyn ja hänen luentojensa aiheet käsittelivät laajasti tapakulttuuria, maailmanuskontoja, ja myyttiperinteitä. (100-102)

Perhe
Harvan puoliso oli lastenkirjailija Elin Munsterhjelm. Heillä oli kolme lasta, Anna-Margareta (1915-1931) Kirsti-Inkeri (1918-1931), ja Martti (1920-2010). Tyttäret kuolivat vuonna 1931 johonkin sairauteen Turussa(99).

Kuolema
Uno Harva kuoli 13.2.1949 67-vuotiaana Turussa pitkään potemiinsa sydänvaivoihin. (p 158)

Aiheesta muualla

 * YLE Areenan äänikirjat: Kai Donner: Siperian samojedien keskuudessa. Lukijana Esko Salervo.
 * YLE Elävä arkisto: Samojedien tutkija ja itsenäisyysmies Kai Donner
 * YLE Areenan äänikirjat: Kai Donner: Siperian samojedien keskuudessa. Lukijana Esko Salervo.
 * YLE Elävä arkisto: Samojedien tutkija ja itsenäisyysmies Kai Donner