User:Idakatt/ecoltest

Her skal Ida skrive om økologi...

Økologi er vitenskapen om forholdet mellom levende vesener og mellom dem og deres miljø. Økologien er dermed den av naturvitenskapene, som studerer de levende organismenes levesteder og den gjensidige påvirkningen mellom de levende vesener og miljøet. Begrepet ble skapt i 1866 av den tyske biologen Ernst Haeckel ut fra de greske ordene Oikos [οίκος] som betyr hushold og Logos [λόγος] som betyr læren om. Miljøet omfatter åde de livløse omgivelsene - klima, jordbunnsforhold, geologi - og den levende delen av omgivelsene - planter, dyr og mikroorganismer - En stor del av den økologiske forskningen dreier seg om biodiversitet og antal arter, og hvordan de påvirkes av forhold i miljøet: levende vesener påvirker deres miljø, og miljøet påvirker de levende vesene.

En allminnelig akseptert definisjon, som ofte brukes i humanøkologien, består i å avgrense økologien med det gjensidige avhengighetsforholdet mellom en arts enkeltindivider, artens levemåte og miljøet arten lever i. Miljøet er samtidig både rasultatet av disse aktivitetene og forutsetningen for dem, altså for artens overlevelse.

En økolog er en forsker innenfor økologi. Uttrykket blir også brukt som betegnelse for tihengerne av den politiske bevegelsen, økologismen.

Økologiske kriser
Økoloiske kriser kan være mer eller mindre brutale (med følgevirkninger over få måneder til flere millioner år). De kan skyldes naturlige årsaker eller være av menneskelig oprinnelse. De kan gå ut over en enkelt eller noen arter, eller de kan ramme et meget stort antall arter.

Sett fra en annen synsvinkel kan krisen være lokal (f.eks. en lavine) eller global (f.eks. en stigning i værdenshavet vanstand). Hvis krisen er global kan konsekvensene være mer eller mindre alvorlige. Etter noen av de geologiske kriser kan man konstantere et tap på mer enn 90% av artene. Det bør understrekes, at når visse arter forsvinner (som f.eks. dimosaurene), blir en eller flere økologiske nisjer ledige, sånn at det blir plass til utvikling og endring av andre arter. En økologisk krise kan altså - paradoksalt nok - fremme biodiversiteten i en periode.

I løpet av de seneste tiår har man kunne konstantere, at menneskets ansvar for de økologiske kriser kan være stigende. På grunnlag av våre teknologiske gjennombrudd og raskt økende befolkningstaller mennesket den eneste arten, som aktiviteten har generel inflytelse på vårt eget miljø.

Noen eksempler på økologiske krise:
 * Perm-trias utslettelsen for 250 millioner år siden
 * Kritt-tertiær utslettelsen for 65 millioner år siden
 * Global oppvarming som er forbundet med drivhuseffekten. En global oppvarming kan innebære oversvømmelse av delstatene i Asia.
 * Hullet i ozonlaget
 * Massedød av skog og ørkendannelse, som medfører, at tallike - kjente og enda ukjente - arter forsvinner.
 * Tjernobylkatastrofen i 1986 ble årsaken til oppgivelse av store landbruksområder, massive flyktninger av befolkninger, økt krefthyppighet hos lokalbefolkningen og talrike husdyrs død.

Humanøkologi
Humanøkologien er den delen av økologien, som studerer arten menneske, denne artens aktiviteter og dens miljø. Humanøkologien oppstod i løpet av 1920 årene i kjølvannet på undersøkelser av suksessisjonforløpet hos plantesamfunn i Chicago. Den ble først et særskilt undersøkelsesfelt i løpet av 1970 årene. Menneskets frmgang på alle kontinenter er siden blitt annerkjent som en av de avgjørende, økologiske faktorene. Mennesket omformer sitt miljø voldsomt ut fra ønsket ønsket om å skape seg et levested (særlig i form av byutvikling) og fiskeri, landbruk eller industri.

Studier i humanøkologi krever dessuten inndragelse av forsking innenfor antropologi, arkitektur, biologi, demografi, ergonomi, etnologi, historie og legevitenskap.

Innenfor filosofien er det knyttet en særlig retning til humanøkologien, nemlig økologismen. Dessuten finnes det en politisk bevegelse, som oppstod første gang i 1920 årene, og som bruker resultater fra den vitenskapelige økologiforskning i politiske argumentasjoner.

Forskjellige synsvinkler
For mange er økologien en del av den grunleggende, biologiske vitenskpen som sysselsetter seg med samtlige levende vesener. Innenfor biologien finnes det forskjellige nivåer, der studere de biologiske forhold henholdsvis på molekylært plan, hos cellene, i den enkelte organismen, blandt populationer, i samfunn, økosystemer og hele biosfæren.

Økologiens arbeidsområde nyordner de sistenevnte kategoriene. I realiteten er den en holistisk vitenskap, som ikke bare studerer hvert element i dets forhold til andre elementer, men også utvikliongen av disse inbyrdes forhold mellom dyre- og plantepopulationer under de endringene, som miljøet blir underkastet. Disse forholdene beskrives fra det minste planet til det globale nivået. Det opsplitter økologien i en rekke emner:
 * Økofysiologien, som studerer sammenhengene mellom en fysiologisk prosess og miljøfaktorene
 * Autoøkologien, som studerer sammenhengen mellom en bestemt slags organisme og faktorene i dens miljø
 * Populationsøkologien, som studerer sammenhengene mellom en population av individer fra samme art og deres miljø
 * Synøkologien, som studerer sammenhengene mellom et samfunn av individer fra forskjellige arter og deres miljø
 * Vitenskapen om økosystemer
 * Globaløkologien, som studerer på økosfære- eller bisosfærenivået
 * miljøøkonomien, som studerer forbruket av naturresurser og de økonomiske virkemidler, som kan begrense forbruk og forurensing.

Det, som kalles økologi, er i realiteten en helhet: de økologiske vitenskapene. Den samler ytterligere et temmelig stort antal disipliner omkring seg, som er mere eller mindre uavhengige som f.eks.: fysikk, geografi, geologi, jordbunnslære, biokjemi osv.

Global økologi
I 1971 fremla UNESCO et forskningsprogram, Man and Biosphere, som hadde til mål å øke vår viten om de gensidige påvirkningene mellom menneskene og naturen. Noen år senere definerte organisasjonen begrepet biosfærereservat.

Under en international FN-konferanse, som foregikk i Stockholm i 1972, og som dreide seg om menneskers miljø, brukte man for føste gang uttrykket å tenke globalt og handle lokalt.

De seneste, større begrepsutviklnger innenfor økologien fikk man i 1980 årene, da det oppstod ord som biosfære og biodiversitet. Disse uttrykkene ble felles språkbruk under toppmøtet i Rio de Janeiro i 1993, da ble begrepet biosfære og faren for å tape biodiversitet anerkjent av de store, internasjonale organisasjoner.

Ved Kyotokonferansen innså man farene som truer biosfæren. Konferansen intereserte seg i stor grad for drivhuseffekten, som er forbundet med mengden av drivhusgasser i atmosfæren, og som medfører global oppvarming. Økologien må ses fra en global synsvinkel, og at man må indrage påvirkninger fra arten mennesket.