User:Janaak/sandbox

Пенолошка андрагогија
Пенолошка андрагогија се фокусира на васпитне и образовне активности усмерене ка одраслим особама које су прекршиле законске норме и угрозиле друштвене вредности и добра.

Појам и предмет пенолошке андрагогије
Пенолошка андрагогија представља специфичну дисциплину у оквиру андрагошких наука која се бави теоријским основама и практичном применом преваспитања, васпитања и образовања одраслих особа смештених у поправне установе. Ова дисциплина је специфична унутар андрагошких наука због својег фокуса на преваспитање специфичне популације - затвореника током издржавања казне.

Главни циљ пенолошке андрагогије је проналажење и развијање метода и средстава за рад на преваспитању осуђеника унутар оквира казне коју су добили, са циљем постизања успешне ресоцијализације и њихове интеграције назад у друштвену заједницу.

Развој пенолошке андрагогије
У XIX веку, хуманистичко-либерална схватања довела су до револуције у кривичном правосуђу, са акцентом на  преваспитање. Идеја преваспитања добила је значај у 1950-им годинама, што је послужило као основа за развој науке о васпитању и образовању затвореника. Развој пенолошке андрагогије директно је повезан са успесима представника позитивистичке филозофске школе, који су пропагирали приступ казнама прилагођеним извршитељу дела. Креирање ћелијских система извршења казне, као што су пенсилванијски, обурнски и прогресивни системи, имало је за циљ спречавање негативног међусобног утицаја затвореника.

Теоријске основе пенолошке андрагогије и њена повезаност са другим наукама
Теоријске основе пенолошке андрагогије укључују бројне биолошке, психолошке и социолошке теорије. Биолошке теорије, попут генетске, френолошке, Ломброзове и расне теорије, те теорије попут Шелдонове. Психолошке теорије, попут теорије интелигенције, психоаналитичке теорије и теорије фрустрације. Појављују се и бројне социолошке теорије попут Тардове теорије, теорије аномије, теорије културног конфликта, теорије подкултура и контраколтура и других. Социолшке теорије, попут теорије аномије коју је први користио Емил Диркем, говоре о смањењу значаја традиционалних норми у модерним друштвима али истовремено указују на недостатак нових норми и стандарда.