User:Jasmin.jusic

Poznatiji kao MARKO JELEČ. Krajem marta 2012. godine Jasmin Jusić, nastavnik iz Ekonomske škole u Sarajevu osvojio je jedno od prvih mjesta na Microsoftvomom forumu informativnih edukatora u Moskvi. On je, zajedno sa još sedam nastavnika u Evropi – uz pomoć kreativnosti i upotrebom novih tehnologija - poboljšao nastavni plan i način na koji učenici stiču nova znanja. Nakon kantautora iz Dubrovnika Ibrice Jusića, koji je decenijama poznata ličnost na evropskoj muzičkoj sceni, Jasmin je drugi član roda Jusić koji je postigao veliki evropski uspjeh.

No, Jasmin i Ibrica su iz dva različita roda Jusića: Ibrica hercegovačke loze, čiji preci su se doselili u Dubrovnik, a Jasmin vodi porijeklo od bosanske loze, čiji preci su porijeklom sa Bobovca, tačnije iz sela Mijakovića (općina Vareš). Njegov otac je Fahrudin (rođen 1945. godine u Kaknju), a dedo Muhamed (1921-1998) doselio u Kakanj, gdje je osnovao porodicu. Jasminov pradedo hadži Hasan (1904-1969) jedan je od poznatih članova ovog roda koji je u svom zavičaju i priznati vakif. Rod Jusića iz srednje Bosne – kako pišu historičari - porijeklo vodi od potomaka dizdara koji su nakon pada srednjovjekovne Bosne pod tursku upravu bili čuvari grada Bobovca. U početku su, prema zanimanju svojih predaka, nosili i prezime Dizdar da bi tom prezimenu dodali i Jusić (Dizdar-Jusić), a kasnije su se zvali samo Jusić. Ovu tvrdnju u knjizi „Bobovac i Kraljeva Sutjeska“ navodi i dr. Pavle Anđelić: „Zna se da je u srednjem vijeku ovdje stajalo selo Kučevci, čije se ime održalo sve do kraja XIX stoljeća; danas je sasvim zaboravljeno. Živa porodična tradicija i starije prezime tvrde da su Jusići potomci bobovačkih dizdara... To znači da su preci Jusića ovdje živjeli već krajem XV stoljeća... Svi članovi ovoga roda znaju da su se nekada prezivali Dizdari, a čitav mali arhiv dokumenata na turskom jeziku svjedoči da je u toku nekoliko stoljeća ovaj rod polagao neko pravo na korištenje zemljišta u okolini Bobovca. Ekonomski interes koji je izvirao iz tog prava je: ispaša, sječa šume i paljenje drvenog ugljena – što i odgovara krševitom i šumovitom karakteru zemljišta.“

U knjizi se može nači i zabilješka da je čitavo područje sela pripadalo rodu Jusića-Dizdara, te autor pretpostavlja da je ono poslije 1502. godine dodijeljenjeno, kao timar, bobovačkom dizdaru. Neki od članova roda Jusić sjećaju se da je pomenuti arhiv o posjedima i rodu Jusića u Franjevački samostan u Kraljevoj Sutjesci oko 1970. godine pohranio jedan od članova ovog roda, a te dokumente je sa turskog preveo historičar Mehmed Handžić. Prema predanju, dvije su teorije o porijeklu Jusića, mada, u suštini obje se svode na činjenicu da su članovi ovog roda bili dizdari u tvrđavi Bobovac. Prva pretpostavka upućuje na saznanje da Jusići vode porijeklo od starosjedilaca, katolika Zubonja i da su dolaskom osmanske vlasti u Bosnu prešli na islam, te da su već krajem XV. stoljeća obavljali poslove dizdara na Bobovcu. Prema drugom predanju Jusići vode porijeklo iz Plovdiva (u Bugarskoj), odakle su njihovi preci došli na službu na Bobovac.

Historičar dr. Pavao Anđelić na osnovu hudžeta brodskog kadije od 21. jula 1502. godine, zaključio je da su preci Jusića tu službu dizdara mogli obavljati krajem XV. stoljeća. U dokumentu se spominje "neferi (vojnici) sa ćehajom i agom tvrđave Bobovca". Po položaju u tvrđavi, navedena isprava data je dizdaru i kod njega je čuvana. Budući da je poznato ko je 1489. bio dizdar, i to da je tu službu 1516. obavljao Jusuf-aga koji je 1489. godine bio ćehaja u Bobovcu, osnovano se može pretpostaviti da je mjesto dizdara naslijedio direktno od Ahmeda Arnauta, i da u međuvremenu na ovu dužnost nije imenovano neko drugo lice. Prema podacima iz 1489. godine, spomenuti Jusuf je porijeklom iz Plovdiva. Narodna tradicija se tako može odnositi samo na dio stanovnika Jusića.

Kao dizdar Bobovca, prema beratu od 27. zul-kadeta 1209. po Hidžri (15. 06. 1795.) godine, spominje se i izvjesni Osman-aga. To je jedini poznati dokument koji ga spominje kao dizdara Bobovca. Ovaj, kao i neki drugi izvori iz kojih se po tituli age vidi da je nekada obavljao takvu službu, uglavnom se odnose na imenovanje imama Osman-agine džamije u Janjićima. U nedostatku drugih izvora historičar Mehmed Mujezinović pretpostavio je da je Osman-aga službu mogao obavljati od 1463-1526. godine.

Historičari tvrde da su prvi poznati posadnici Bobovca bili iz različitih krajeva, uglavnom rumelijskog dijela carstva, među kojima i dio sa područja današnje Južne Srbije, te dodaju da je stalna timarska posada u Bobovcu 1485. godine brojala je 56 članova. U istom sastavu, uz neznatne promjene, zadržana je najmanje u naredne četiri godine, a vjerovatno i duže. Od tada u njoj je zapovijedao dizdar Ahmed Arnaut. Za službu koju je obavljao u Bobovcu na uživanje je dobio sela Poljane (Brod), Papratni Dol (Visoko) i Uvoriće (Visoko). Zamjenik dizdara bio je Jusuf iz Filipea (Plovdiva). Zajednički posjed koji je uživao sa svojim sinom Mustafom u dijelu sela Zgošća iznosio je 3.011 akči. Između 1485. i 1.489 godine imamsku službu obavljao je Karahodža. Kao timar dodijeljeno mu je selo Donja Ribnica. Pored navedenih službi, postojale su još: topčija Ilijas iz Karadaga, džebedžija (oružar) Ilijas, zatim gradozidar Alija i čauš Mehmed.

Ako postoje dileme o porijeklu ovog roda, sa lokacijom njihovog mjesta boravka sve je jasno – njihovo jezgro se nalazilo u selu Mijakovićima, uz sam grad Bobovac, a kako su se brojčano širili u tom selu je nastao i zaselak, dobivši naziv po ovom rodu – Jusići. Historičari na osnovu popisa koji je obavila Austrougarska 1885. godine zabilježili su da je u tom zaseoku u tri kuće živjelo 15 članova ovoga roda. Zapravo, zaselak Jusići je nastao na lokalitetu nekadašnjeg sela Kočevće, koji se – prema tvrdnjama dr. Pavla Anđelića – „trebao čitati Kočevci“ i koji je, po svoj prilici, poslije 1502. godine dodijeljen bobovačkim dizarima, odnosno rodu Jusić kao timar. Dileme nema ni oko rodonačelnika Jusića – to je Juso po kome je ovaj rod i dobio prezime. Rođen oko 1800. godine (a do tada se ovaj rod prezivao Dizdar), iza sebe je ostavio dva muška potomka, sinove Dervu i Muju. Kako je Mujo imao nadimak Trako, njegovi potomci dobiše naziv Trakeljići a Dervini Dervići. Po ovim nadimcima se danas zna ko su od kojeg brata potomci.

Jedan od tih ličnosti je i Osman koji je živio u Mijakovićima i čiji potomci su se kasnije doselili u Visoko, Kakanj i Zenicu. Osman (1850-1930) je imao sina Hasana (1904-1969), čiji potomci su sinovi: Muhamed (1921-1998), dedo informatičara Jasmina (sin Fahrudina) koji je radio u Privrednoj banci u Zenici a stanovao u Kaknju, Salem (bio zaposlen u Elektrodistribuciji u Zenici i Enver (rođen 1940). Muhamedovi sinovi su: Fahrudin (1945) - čiji potomci su Dino i spominjani nastavnik Jasmin - i Faruk (1948), a Salem Fadila a Fadil Adnana.

Treći Hasanov sin Enver ima Salema, Harisa i još jednog sina. Oni spadaju u ogranak Jusića Trakeljića, dok potomci Derve (sin Juso, njegov sin Salko, 1916-1987) te braća Safet i Ekrem sa svojim potomcima nose nadimak Dervići. Danas ovog roda najviše ima na visočkoj općini, zatim u Kaknju, Zenici i Sarajevu. U Saarjevu, međutim, živi i druga loza Jusića, porijeklom iz Rogatice, koji nisu u krvnom srodstvu sa mijakovićkim. Njihov najpoznatiji član je Abid, bivđi minister u Vladi Sarajevskog kantona.

* * * Hadži Hasan je bio veliki vakif. Tako u knjizi „Bobovac i Kraljeva Sutjeska“, autor dr. Pavle Anđelić navodi da je u kanjonu rijeke Bukovice, između dviju kraških stijena, zvanim Gornja i Donja Ljestvača, postojao drveni most preko koga se sa Bobovca išlo u Poljane i Kraljevu Sutjesku. Kako je padom Bobovca i dolaskom turske vlasti u Bosnu slabio značaj nekadašnjeg tvrđave, vremenom je most nestao. Početkom 70-tih godina prošlog stoljeća na istom mjestu, od čelika i betona, most je sagradio hadžija Hasan Jusić, a nešto kasnije nizvodno podigao je i drugi. Hasan je bio dosta inventivan pa je sagradio i minicentralu, iz koje se ovo selo, prvo u vareškoj općiti, snabdijevalo električnom energijom. Uz to, bio je prvi hadžija na ovoj općini.