User:JensFrederik

Introduktion
Astrolabiet (Græsk: ἁστρολάβον, astrolabium), er et antikt måleapparat, der har mange forskellige formål. Det blev brugt af både astronomer, navigatører (i et vidst omfang, man brugte en afart af astrolabiet kaldt ”sø-astrolabium”) og astrologer. Med et astrolabium kunne man løse mange forskellige problemstillinger, der er relateret til tid og positionen af solen og stjernerne. Man kan blandt andet bestemme himmellegemers højde og finde ud den lokale tid. Astrolabet blev opfundet i det antikke Grækenland. Det blev dog hurtigt taget i brug i den arabiske verden. Grunden til at det blev taget i brug så hurtigt i den arabiske verden skyldes, at astrolabiet var en meget præcis metode til at finde Mekka på. Desuden kunne man med apparatet finde tiderne til Salah bønnerne, hvilket gjorde det lettere for muslimerne. Senere kom det til Europa i en noget simplere anordning.

Man brugte den noget simplere udgave af astrolabet til bl.a. søs, og det blev brugt i vid udstrækning hos opdagelsesrejsende. Astrolabiet mødte dog sit endeligt i slutningen af 1700-tallet, da sekstanten lev opfundet. Det skal dog nævnes, at jakobsstaven blev opfundet før, at astrolabiet gik ud af brug.

Historie
Det er svært at spore helt præcist hvornår og hvem der opfandt astrolabiet som vi kender det i dag, men forskellige nedskrifter gennem tiden, peger på begyndelsespunktet for astrolabiets historie.

Den første tænker til astrolabiet, var Apollonius, som levede i ca. år 225 før Kristi fødsel. Apollonius som desuden var den originale tænker til keglesnit, studerede astrolabiets projektion. Det var dog Hipparchus, der i ca. år 180 før Kristi fødsel, fik den største indflydelse på astrolabiets projektion. Hipparchus redefinerede astrolabiets projektion til at være, der kunne løse komplekse astronomiske problemstillinger. Han opfandt dermed ikke selve astrolabiet, men definerede projektionsteorien.

Det tidligste bevis for en egentlig maskine der brugte den stereografiske projektion, blev beskrevet af den romanske skriver og arkitekt, Marcus Vitruvius Pollio, som levede fra ca. år 88 til 22 før Kristi fødsel. Marcus beskrev et anaforisk ur, altså et ur der viser alle 365 dage på et år, som brugte mekanismerne fra den stereografiske projektion. Den stereografiske projektion var dog ikke hovedemnet i denne nedskrivning af Marcus – De archiectura.

Det var først i år ca. 150, at den første store afhandling om stereografik projektion blev lavet. Manden bag var Claudius Ptolemy, som havde nedskrevet sin afhandling i Planisphaerium. Der er flere hints i denne afhandling, at Claudius selv skulle være manden bag det første astrolab, men intet er sikkert.

Det er usikkert hvem, der var den første person til at lave et astrolab ud fra den stereografiske teori. Theon af Alexandria skrev i år ca. 390 en afhandling om astrolabiet. Denne afhandling lagde grund for hvad der ville blive skrevet resten af middelalderen om astrolabiet. De tidligste beskrivelser af selve instrumentet blev dog først skrevet i år ca. 550 af John Philoponos på græsk. Biskoppen Severus Sebokht skrev desuden en afhandling om astrolabiet. Han beskrev at de astrolabium han arbejdede med, var lavet af messing, og dermed var de kristne altså forudgående for den islamiske verden og det latinske vest.

Den islamiske verden blev først introduceret til astrolabiet i 800-tallet. Det var i de islamiske lande at astrolabiummet fuldudviklet. Den islamiske verden var hurtig parat til at udvikle astrolabiummet, grundet de brugte det til at finde ud af hvornår der skulle bedes Salah, og man kunne endvidere finde Mekka med astrolabiet. Det var desuden de muslimske astronomer, som introducerede azimut på astrolabiet. Efterhånden flyttede astrolabiet med islamisterne gennem først Nordafrika, siden ind i Spanien. Det skete allerede i det ellevte århundrede, men blev ikke udbredt før i tiden mellem de tolvte og trettende århundrede. Dermed blev Europæerne introduceret til astrolabiet gennem den islamiske tro. I Spanien var det de igennem de kristne klostre, at de fik læren om astrolabiet. De første astrolabium, der kom til Europa, blev importeret fra den muslimske del af Spanien. Derfra skete der flere fremskridt af astrolabiet. I slutningen af tolv hundrede tallet var der skrevet ca. 10 afhandlinger om astrolabiet – bare hundrede år senere var der skrevet flere hundrede. Desuden fjernede man nogle indgraveringer som muslimerne havde brugt til islamiske bønner, og tilføjede i stedet astrologisk information.

Astrolabiet blev videre udbredt i femtende og sekstende århundrede i Europa. Det blev anerkendt som et fundamentalt redskab for læren om astronomien, og man mente, at læren af astronomien var fundamental. Astrolabiet blev dog hovedsageligt brugt til astrologien.

For at denne udbredelse kunne ske, krævede det nødvendigvis, at der var manufaktur, datidens industri. I starten var det primært individuelle mennesker, som lavede astrolabium. Dette foregik hovedsageligt i Tyskland og Frankrig. Frankrigs produktion var dog ikke nær så stor, som den Tyskland havde. I stedet for de små individuelle manufakturer kom der små værksteder senere. Stilen af de forskellige astrolabium blev bestemt af mesteren, og hvis mesteren døde eller trak sig tilbage, mistede de ansatte arbejdet. De astrolabium som værkstederne producerede, var lavet af messing, og stadig ret dyre. Med bogtrykkerkunsten blev det dog muligt at lave astrolabium på papir, hvilket gjorde det muligt for andre end de velhavende, at anskaffe sig et instrument.

Der kom mange variationer af den originale astrolabium, bl.a. et universelt astrolabium, der virker på alle breddegrader. Normalt ville astrolabium kun virke på den samme breddegrad, hvis man gerne ville have præcise målinger. Problemet var bare, at det universale astrolabium var alt for dyrt og besværligt at benytte. Derfor blev det aldrig brugt i samme omfang som det planiferiske astrolabium.

Det planiferiske astrolabium er det normale astrolabium.

En anden type astrolabium der blev opfundet, var et astrolabium, hvor hele støbningen var blevet reduceret til en kvadrant. Idéen var, at det var meget billigere at fremstille den, frem for det planiferiske astrolabium. Der blev levet mange udviklinger af kvadranten, og den mest populære var Gunter’s kvadrant. Den var lettere at bruge, sammenlignet med de gamle kvadranter.

Brugen af astrolabium døde hen i sytten hundrede tallet. Det skyldtes, at penduluret blev opfundet. Med penduluret kom forskellige videnskabelige opfindelser såsom teleskopet, der var langt mere pålidelige. Til søfart blev sekstanten opfundet, og dermed døde brugen af sø-astrolabiet også ud.