User:Katarina Špehar/sandbox

Kulturalna kompetencija
Kulturalna kompetencija niz je kognitivnih, afektivnih, bihevioralnih i jezičnih vještina koje čovjek posjeduje kako bi uspješno komunicirao s ljudima različitih kultura. Međukulturna komunikacija pojam je koji se koristi za obrazovanje ljudi da usvoje pravila kulturalne kompetencije. Učinkovita kulturalna komunikacija odnosi se na ponašanja koja su posljedica željenih ishoda interakcije. Uspješno odrađena kulturalna komunikacija uključuje ponašanja ljudi koji odgovaraju očekivanjima određene kulture, karakteristikama situacije i razini odnosa između ljudi uključenih u situaciju.

Karakteristike
Pojedinci koji komuniciraju s ljudima različitih kultura, pokazuju visoku razinu kulturne samosvijesti i razumiju utjecaj kulture na ponašanje. Kognitivnim procesima se smatraju oni procesi koji odgovaraju snalaženju u određenim kulturalnim situacijama te primjenu kulturalne svijesti koja utječe na razumijevanje sebe i vlastite kulture.

Samosvijest u interakcijama zahtijeva samonadzor kako bi se iskontroliralo neprihvatljivo ponašanje prema drugoj kulturi. Kulturološka svijest ili kulturološka osjetljivost navodi pojedinca do promišljanja o tome kako njegova kultura određuje osjećaje, misli i osobnosti.

Afektivni procesi definiraju emocije koje se javljaju tijekom međukulturalnih interakcija. One su usko povezane sa samopoimanjem, otvorenim umom, neosuđivanjem i društvenim opuštenošću. Pozitivne su emocije temelj poštovanja prema drugim kulturalnim razlikama. Na ishode kulturalnih interakcija sposobnost jasnog prenošenja poruke, poznavanje stranog jezika, fleksibilnost i upravljanje ponašanjem te socijalne vještine.

Stvaranje interkulturalne kompetencije
Dakle, već smo ranije ustanovili da je interkulturalna kompetencija određena prisutnošću kognitivnih, afektivnih i bihevioralnih sposobnosti koje izravno oblikuju komunikaciju među kulturama. Ove se sposobnosti mogu podijeliti još u pet vještina koje se stječu obrazovanjem i iskustvom.


 * 1) Mindfulness: sposobnost održavanja kognitivne svijesti o tome kako se situacija razvija. Bitnije je imati fokus na samu interakciju nego na njezin ishod. Na primjer, bolje se usredotočiti na pitanje "Što mogu reći ili učiniti da pomognem ovom procesu?", nego "Što ovo znači?"
 * 2) Kognitivna fleksibilnost: sposobnost stvaranja novih kategorija informacija umjesto zadržavanja starih kategorija. Ova se vještina odnosi na otvaranje prema novim informacijama, zauzimanje više od jedne perspektive te razumijevanje osobnih tumačenja poruka.
 * 3) Tolerancija na dvosmislenost: održavanje fokusa u nejasnim situacijama umjesto puštanja tjeskobe u svoju svijest te odrediti najbolji pristup kako se situacija razvija. Osobe s niskom tolerancijom često traže dodatne informacije koje su potvrde njihovog uvjerenja, dok nasuprot tome, osobe s višom tolerancijom traže informacije koje pojašnjuju određenu situaciju.
 * 4) Fleksibilnost ponašanja: prilagođavanje ponašanja drugoj kulturi. Poznavanje određenog jezika ne mora se nužno pretvoriti u kulturnu prilagodljivost. Pojedinac svjesno mora usvojiti novu kulturu.
 * 5) Međukulturalna empatija: sposobnost emocionalnog povezivanja s ljudima, pokazivanje suosjećanja, razmišljanje u više od jedne perspektive i aktivno slušanje.

Procjena
Procjena međukulturalne kompetencije pojam je u kojem se susreću puno kontroverzi. Jednim se istraživanjem pokazalo da postoji 86 načina procjene za studij 3C. Karakteristike koje su znanstvenici odlučili testirati i promatrati za procjenu interkulturalne kompetencije su: tolerancija dvosmislenosti, otvorenost za kontakte, fleksibilnost u ponašanju, emocionalna stabilnost, motivacija za izvođenje, empatija, metakomunikativna kompetencija i policentričnost.

Prema Caligiuri, ako su pojedinci ekstroverti, susretljivi, svjesni, emocionalno stabilni i otvoreni, lakše će im biti ostvariti međukulturalnu komunikaciju.

Kvantitativne procjene

 * 1) interkulturalni razvoj
 * 2) mjerenje kulturne inteligencije
 * 3) upitnik multikulturalne osobnosti

Zdravlje
Glavni članak: Cultural competence in healthcare

Prilagodba kulturoloških razlika u polju pružanja zdravstvene skrbi znatno smanjuje prepreke među pacijentima različite kulture što dodatno doprinosi njihovom zdravstvenom stanju. Medicinska škola u saveznoj državi Kaliforniji 2005. je godine prihvatila zakon kojim je određeno da budući medicinski djelatnici moraju pohađati tečaj o kultorološkoj i jezičnoj kompetenciji kako bi mogli pružati kvalitetniju njegu osobama drugih kultura.

Međukulturalna kompetencija
Glavni članak:  Cross-cultural competence

Proučavanjem međukulturne kompetencije došlo je do kontradiktornih definicija koje i danas proučavaju u akademskom aspektu.

Jedan je autor došao do jedanaest pojmova koji su jednaki s 3C učenjima: kulturološka pamet, oštroumnost, uvažavanje, pismenost ili tečnost, prilagodljivost, teren, stručnost, kompetencija, svijest, inteligencija i razumijevanje. Institut za istraživanje u Sjedinjenim američkim državama, koji je trenutno uključen u 3C studiju definirao ga je kao "Skup kognitivnih, bihevioralnih i afektivnih/motivacijskih komponenti koje pojedincima omogućuju učinkovitu prilagodbu u interkulturalnim okruženjima".

Međutim, u definiranju studija 3C dolazi do nesuglasica. Naime, jedni teoretičari tvrde da je za tu studiju prijeko potrebno poznavanje jezika i opće znanje o toj kulturi. Drugi tvrde da se ta dva područja preklapaju te mogu djelovati neovisno o poznavanju jezika i općem znanju.

Razvoj međukulturalne kompetencije temelji se na interakciji s ljudima iz drugih kultura. U interakciji s drugim kulturama, čovjek se kao pojedinac suočava s različitim preprekama koje su uzrokovane razlikama u kulturnom nerazumijevanju između dvoje ljudi iz različitih kultura. Doduše, prepreke s kojima se pojedinac suočava mogu rezultirati prikupljanju dodatnog znanja i vještina u prenošenju svojeg gledišta na druge ljude.

Modeli kulturalne kompetencije
Interkulturalni komunikacijski model nastave jezika. Kao odgovor na potrebe za razvojem ICC-a EFL učenika u kontekstu Azije, teorijski okvir, koji je model dizajna nastave (ISD) ADDIE s pet faza (analiziraj – Dizajniraj – Razvij – Implementiraj – Evaluiraj) koristi se kao smjernica kako bi se konstruirao ICLT model za učenike EFL-a. ICLT model je tekući proces stjecanja ICC-a. Postoje tri dijela: jezik-kultura, glavni proces obuke. (Input – Notice – Practice – Output) i ICC koji su sustavno integrirani. Drugi dio je glavni dio koji se sastoji od četiri koraka podučavanja kako bi se olakšao razvoj ICC-a kod učenika, a svaki korak odražava korak u procesu građenja znanja i konstruiranja kako bi se olakšao razvoj ICC-a kod učenika.[33]

Imigranti i međunarodni studenti
U trenutku kada se susretnemo s ljudima iz različitih kultura, često se javlja pitanje koju bi kulturu trebali slijediti, svoju domaću ili onu u kojoj se sada nalaze.

Međunarodni se studenti također suočavaju s tim problemom. Imaju izbor između modificiranja svoje kulture u kojoj su odrasli i prilagodbe kulturi oko sebe ili zadržavanje svoje izvorne kulture i djelovanje u okruženju u kojem se nalaze ljudi iz njihove zemlje s istom kulturom.

Studenti koji se ne odluče prilagoditi kulturi u koju su došli, često doživljavaju kulturne šokove, no studenti koji se prilagode kulturi povećat će svoje znanje općenito o kulturološkim razlikama što im može pomoći da se bolje uklope.

"Teoretičari segmentirane asimilacije tvrde da se učenici iz manje imućnih i imigrantskih obitelji rasnih i etničkih manjina suočavaju s brojnim obrazovnim preprekama i preprekama koje često proizlaze iz rasnih, etničkih i rodnih predrasuda i diskriminacije ukorijenjenih u američkim javnim školama sustav".Za takve se pojedince može reći da su usvojili bikulturni identitet.

Etnocentrizam
Vidi još: Etnocentrizam

Još jedan problem do kojeg dolazi tijekom interkulturalne komunikaciji je stav koji proizlazi iz etnocentrizma. LeVine i Campbell definiraju isti kao sklad ljudi da svoju kulturu ili grupu vide kao superiorne u odnosu na druge grupe i da te grupe prosuđuju prema svojim standardima. Oni pojedinci koji nisu u stanju proširiti pogled na različite kulture mogu stvoriti sukob među kulturno različitim skupinama. Ignoriranje različitosti i kulturnih skupina pridonosi sprječavanju miroljubive interakcije u svijetu ubrzane globalizacije.

Suprotni pojam etnocentrizmu je etnorelativizam: sposobnost da se više vrijednosti, uvjerenja i normi u svijetu vide kao kulturni, a ne univerzalni. Biti u stanju shvatiti i prihvatiti različite kulture jednako vrijedne kao vlastiti.

Kulturološke razlike
Vidi također: Geert Hofstede

Prema Hofstedeovoj teoriji kulturnih dimenzija, kulturne karakteristike mogu se mjeriti duž nekoliko dimenzija. Sposobnost da ih se uoči i da se s njima nosi temeljna je za međukulturnu kompetenciju. Ove karakteristike uključuju:

1.     Individualizam nasuprot kolektivizmu

Kolektivizam


 * Odluke se temelje na dobrobiti grupe, a ne pojedinca;
 * Snažna odanost grupi kao glavnoj društvenoj jedinici;
 * Od skupine se očekuje briga o svakom pojedincu;
 * Kolektivističke kulture uključuju Pakistan, Indiju i Gvatemalu.

Individualizam


 * Autonomija pojedinca ima najveću važnost;
 * Promiče ostvarivanje vlastitih ciljeva i želja te cijeni neovisnost i samopouzdanje;
 * Odluke daju prednost prednostima pojedinca, a ne skupine;
 * Individualističke kulture su Australija, Belgija, Nizozemska i Sjedinjene Države.

Kultura kod muškaraca naspram kulture kod žena

Kultura kod muškaraca


 * Oblik ponašanja koja ukazuju na asertivnost i bogatstvo;


 * Prosuđuju ljude na temelju stupnja ambicije i postignuća;
 * Opća ponašanja povezana su s muškim ponašanjem;
 * Spolne uloge su jasno definirane i spolna nejednakost je prihvatljiva;
 * Austrija, Italija, Japan i Meksiko.

Kultura kod žena 


 * Oblik ponašanja koja promiču kvalitetu života kao što je briga za druge i njegovanje;
 * Rodne uloge se preklapaju i spolna jednakost se preferira kao norma;
 * Njegujuće ponašanje prihvatljivo je i za žene i za muškarce;
 * Čile, Portugal, Švedska i Tajland.

Izbjegavanje nesigurnosti

 * Odražava mjeru u kojoj se članovi društva pokušavaju nositi s tjeskobom minimiziranjem neizvjesnosti;
 * Dimenzija izbjegavanja neizvjesnosti izražava stupanj do kojeg se osoba u društvu osjeća ugodno s osjećajem neizvjesnosti i dvosmislenosti.

Kulture izbjegavanja visoke nesigurnosti

 * Zemlje koje pokazuju visok Indeks izbjegavanja neizvjesnosti ili UAI održavaju krute kodekse uvjerenja i ponašanja te su netolerantne prema neortodoksnom ponašanju i idejama;
 * Članovi društva očekuju konsenzus o nacionalnim i društvenim ciljevima;
 * Društvo osigurava sigurnost postavljanjem opsežnih pravila i zadržavanjem više strukture;
 * Kulture s visokim stupnjem izbjegavanja neizvjesnosti su Grčka, Gvatemala, Portugal i Urugvaj.

Kulture izbjegavanja niske nesigurnosti

 * Društva s niskim UAI održavaju opušteniji stav u kojem se praksa računa više od načela;
 * Kulture izbjegavanja niske neizvjesnosti prihvaćaju i osjećaju se ugodno u nestrukturiranim situacijama ili promjenjivim okruženjima i pokušavaju imati što manje pravila;
 * Ljudi u tim kulturama su tolerantniji prema promjenama i prihvaćaju rizike;
 * Kulture izbjegavanja niske neizvjesnosti su Danska, Jamajka, Irska i Singapur.

Razlike u snazi

 * Odnosi se na stupanj u kojem kulture prihvaćaju nejednaku raspodjelu moći i osporavaju odluke nositelja moći;
 * Ovisno o kulturi, neki se ljudi mogu smatrati superiornima u odnosu na druge zbog velikog broja čimbenika kao što su bogatstvo, dob, zanimanje, spol, osobna postignuća i obiteljska povijest.

Kulture velike udaljenosti

 * Vjeruju da su društvena i klasna hijerarhija i nejednakosti korisne, da autoritet ne treba osporavati i da ljudi s višim društvenim statusom imaju pravo koristiti moć;
 * Kulture s velikom distancom moći su arapske zemlje, Gvatemala, Malezija i Filipini.
 * Kulture male udaljenosti
 * Vjerujte u smanjenje nejednakosti, osporavanje autoriteta, minimiziranje hijerarhijskih struktura i korištenje moći samo kada je to potrebno;
 * Zemlje male udaljenosti su Austrija, Danska, Izrael i Novi Zeland.

Kriticizam
Iako je njegov cilj promicanje razumijevanja među skupinama pojedinaca koji, kao cjelina, misle drugačije, može propustiti prepoznati specifične razlike između pojedinaca bilo koje skupine. Takve razlike mogu biti značajnije od razlika između grupa, posebno u slučaju heterogenih populacija i sustava vrijednosti.

Fusnote

 * 1) ^ Jump up to:a b c d
 * 2) ^
 * 3) ^ Messner, W., & Schäfer, N. (2012) The ICCA Facilitator's Manual. Intercultural Communication and Collaboration Appraisal. London: GloBus Research, p. 41 (also see: [1]); Spitzberg, B. H. (2000). A Model of Intercultural Communication Competence. In L. A. Samovar, & R. E. Porter, Intercultural Communication - A Reader (pp. 375-87). Belmont: Wadsworth Publishing.
 * 4) ^ Jump up to:a b c d e f g h i j Deardorff, D. K. (2009). The Sage handbook of intercultural competence. Thousand Oaks, Calif: Sage Publications.
 * 5) ^ Jump up to:a b c d Alizadeh, S., & Chavan, M. (2016). Cultural competence dimensions and outcomes: a systematic review of the literature. Health & Social Care In The Community, 24(6), e117-e130. doi:10.1111/hsc.12293
 * 6) ^ Jump up to:a b c d e f g h i j k l m Lustig, M. W., & Koester, J. (2003). Intercultural competence: Interpersonal communication across cultures (4th ed.). Boston : Allyn and Bacon.[page needed]
 * 7) ^ Janet M. Bennett, The SAGE Encyclopedia of Intercultural Competence, SAGE Publications, USA, 2015, p. 490
 * 8) ^
 * 9) ^
 * 10) ^
 * 11) ^
 * 12) ^
 * 13) ^ Jump up to:a b c Abbe, A., Gulick, L.M.V., & Herman, J.L. (2007). Cross-cultural competence in Army leaders: A conceptual and empirical foundation. Washington, DC: U.S. Army Research Institute.[page needed]
 * 14) ^
 * 15) ^
 * 16) ^
 * 17) ^
 * 18) ^
 * 19) ^  Republished as:
 * 20) ^
 * 21) ^ Davis, B. (1993). Tools for teaching. San Francisco: Jossey-Bass Publishers.[page needed]
 * 22) ^ Doll, W. (1993). A post-modern perspective on curriculum. New York: Teacher's College Press.[page needed]
 * 23) ^ English, F. & Larson, R. (1996). Curriculum management for educational and social service organizations. Springfield, IL: Charles C. Thomas Publishers.[page needed]
 * 24) ^ Palomba, A. & Banta, T. (1999). Assessment essentials. San Francisco: Jossey-Bass.[page needed]
 * 25) ^ Messner, W. & Schäfer, N. (2012). The ICCA™ Facilitator's Manual London: Createspace.[page needed]
 * 26) ^
 * 27) ^
 * 28) ^
 * 29) ^
 * 30) ^ Jump up to:a b Selmeski, B.R. (2007). Military cross-cultural competence: Core concepts and individual development. Kingston: Royal Military College of Canada Centre for Security, Armed Forces, & Society.[page needed]
 * 31) ^ Bloom, B.S. (Ed.). (1956). Taxonomy of educational objectives: Handbook I: Cognitive domain. New York: David McKay.[page needed]
 * 32) ^ Krathwohl, D.R., Bloom, B.S., & Masia, B.B. (1973). Taxonomy of Educational Objectives, the Classification of Educational Goals. Handbook II: Affective Domain. New York: McKay Co., Inc.[page needed]
 * 33) ^ Tran & Seepho 2016.
 * 34) ^
 * 35) ^ LeVine and Campbell, cited in
 * 36) ^ Jump up to:a b
 * 37) ^ Jump up to:a b c d e f g h i j k l
 * 38) ^
 * 39) ^

References[edit]

 * Groh, Arnold A. (2018) Research Methods in Indigenous Contexts. Springer, New York. ISBN 978-3-319-72774-5
 * Hayunga, E.G., Pinn, V.W. (1999) NIH Policy on the Inclusion of Women and Minorities as Subjects in Clinical Research. 5-17-99
 * Macaulay, A.C., el. al. (1999) Responsible Research with Communities: Participatory Research in Primary Care. North America Primary Care Research Group Policy Statement.
 * Mercedes Martin & Billy E. Vaughn (2007). Strategic Diversity & Inclusion Management magazine, pp. 31–36. DTUI Publications Division: San Francisco, CA.
 * Moule, Jean (2012). Cultural Competence: A primer for educators. Wadsworth/Cengage, Belmont, California.
 * Nine-Curt, Carmen Judith. (1984) Non-verbal Communication in Puerto Rico. Cambridge, Massachusetts.
 * Sea, M.C., et al. (1994) Latino Cultural Values: Their Role in Adjustment to Disability. Psychological Perspectives on Disability. Select Press CA
 * Stavans, I. (1995) The Hispanic Condition: Reflections on Culture and Identity in America. HarperCollins
 * Mercedes Martin & Billy E. Vaughn (2007). Strategic Diversity & Inclusion Management magazine, pp. 31–36. DTUI Publications Division: San Francisco, CA.
 * Moule, Jean (2012). Cultural Competence: A primer for educators. Wadsworth/Cengage, Belmont, California.
 * Nine-Curt, Carmen Judith. (1984) Non-verbal Communication in Puerto Rico. Cambridge, Massachusetts.
 * Sea, M.C., et al. (1994) Latino Cultural Values: Their Role in Adjustment to Disability. Psychological Perspectives on Disability. Select Press CA
 * Stavans, I. (1995) The Hispanic Condition: Reflections on Culture and Identity in America. HarperCollins
 * Stavans, I. (1995) The Hispanic Condition: Reflections on Culture and Identity in America. HarperCollins