User:Kunesmike1987/sandbox

Werckmeistrove Harmónie

Werckmeistrové Harmónie je siedmy celovečený film maďarského režiséra Béla Tarr, jedná sa o mysterióznu drámu s apokaliptickou atmosférou, odohrávajúcou sa v neznámom mestečku na periférií Maďarska v bezčasí. Na filme spolupracoval ako co-director Ágnes Hranitzky. Film je inšpirovaný knižnou predlohou z roku 1989 novel The Melancholy of Resistance od spisovateľa László Krasznahorkai.

Je zimná noc a v krčme provinčného mestečka v bezčasí. Valuska, ktorého hraje Lars Rudolph, miestny prostoduchý ale dobrosrdečný muž predvádza na požiadanie ako funguje slnečná sústava, ako obieha zem okolo slna a ako mesiac okolo zeme, všetko to vysvetľovanie je na úrovni dieťaťa, no štamgasti si to užívajú a celá scéna dostáva nádych tajomna a satiry. Tento prológ je predväsťou ako bude poetika filmu prebiehať. Scéna je snímana bez strihu na jeden záber a trvá niečo cez desať minút. Film je čierno-biely a samotný sa skladá z 39 záberov a 24 obrazov, zväčša v pomalšom tempe, dialógy su zriedkavé, a hudba vložená nediegeticky a s opatrnosťou.

Valuska nás sprevádza celým dejom filmu, je pasívny pozorovaťeľ a divák vidí vo filme len to čo vidí Valuska. On ako prostoduchý ale zvedavý človek, ktorého zanietenie v deji smeuje len k veľrybe ktorá prišla s cirkusom do mesta, tak to čo sleduje a čo ho ovplyvňuje, mení jeho pohľad na svet a na ľudí, to nezvládne spracovať a zblázni sa z toho.

Dej samotný je v príbehu vyrozprávany metaforicky viac krát, prvý krat hned v prológu, “krčmového baletu opilcov”, neskôr sa o príbehu dozvedáme skrz monológ pána Esztera ktorý opisuje princíp Andreasa Werckmeistra, tento princíp je analógiou deja filmu.

Andreas Werckmeister, nemecký hudobný teoretik a varhaník, vytvoril v sedemnástom storočí nerovnomerné temperované ladenie ako náhradu stredotónového ladenia.

Dej Valuska vychádza z krčmy a kráča temným nočným mestečkom, pruchádza do domu pána Esztera ktorý je miestny vplivný intelekuál, pomáha mu uložiť ho na spánok. Valuska tak kráča do tlačiarne kde preberá noviny a počúva monológ jednej z pracovníc o tom ako sa strácajú ľudia, zhadzujú sochy alebo vykrádaju hroby, že sa svet zbláznil, Valusku ale v prvom rade zaujíma tajomná veľryba v plechovom prívese cirukusu ktorý stojí na námestí. Valuska kráča námestím ktoré už pozvoľna zaplňujú muži, postávajú tam v dojme že sa idú pozrieť na veľrybu, to je však omyl, jedíny si ju pozrie Valuska, a to fascinovane ako male dieta. Keď vychádza von na námestie, muži sa pýtaju na Princa o ktorom nič nevie. Valuska konečne po celej noci prichádza domov, naje sa a chce ísť spať, to však preruší príchod pani Tunde s odkazom pre pána Esztera, ide o politický odkaz, o zmenách, o nastolení poriadku a kľudu,

Valuska z pocietku odmieta ale ako je neskôr jasné, Valuska stále spraví o co ho požiadajú. Keď prichádza za pánom Eszterom, ten účasť odmieta, nechce znova spravit tú istú chybu a to miešať sa do politiky, nakoniec ho Valuska presvedčí. Na ulici stretáva pár obyvateľov ktorý sa mu sťažujú, že sa ľudia boja, že nejde elektrina, teplo a voda, že už začali rabovať a že sa to musí dať do poriadku. Valuska sa ide znova pozrieť na námestie kde je stále viac a viac mužov, prichádza so zvedavosťou k veľrybe kde zažije fyzický útok, pýta sa ho muž, čo tam robí a kto ho poslal… on chce ale len vidieť veľrybu. Principál oznamuje že predstavenie sa pre dnešok ruší a že Princ nevystúpi. Valuska utečie a ide sa sťažovať pani Tunde, tá robí spoločnosť opitému a nahnevanému policajnému náčelníkovy, tá poverí Valusku aby šiel na námestie a pozoroval čo sa deje, a o čom sa ľudia rozprávajú, Valuska ma podať hlásenie, ale pred tým má uspať náčelníkove deti, ktoré k nemu nemajú žiadnu autoritu a hrajú sa kruté a hlučné hry. Valuska teda ide rovno na námestie, keď tam prichádza, námestie je už plné a konečne Valuskovy dochádza že sa neprišli pozrieť len na veľrybu, Valuska sa nenápadne dostane do zatvoreného prívesu kde pozoruje dialóg principála s Princom ktorého nevidíme ale počuli sme z dialógu pracovníčky tlačiarne, že je to zrejme nejak degenerovaný a trpasličí človek. Ten rozpráva po slovensky. Z jeho dialógu sa Valuska dozvedá že chce zlo, chce burcovať dav aby ničil, aby bil, aby pálil a vraždil, aby z celého mesta spravil trosky, lebo na troskách sa dá znova stavať.

Burcujúci dav prichádza do nemocnice kde všetko rozbíja, vraždí a bije pacientov, zastaví ho až starý a nahy, na kosť vychudnutý muž, ktorý je úplne bezmocný. Dav sa ukľudní a odchádza z nemocnice. Keď sa Valuska uplne unavený vracia domov, nachádza mrtvolu obuvníka Harrera pohodenú na ulici, neskôr sa dozvie od jeho ženy že hop hľadajú a že je na zozname, preto má utiecť, pri úteku ho však chytí helikoptéra.

Valuska oblečený v bielom nemocničnom plášti, na bielej posteli v bielej miestnosti sedí na posteli, je úplne mimo a vedľa neho sedí pán Eszter ktorý k nemu príjemne prehovára, zrejme to nieje jeho prvá a ani posledná návšteva, Eszter odchádza. Keď prechádza námestím, ide okolo rozbitého prívesu kde je na zemi padnuté telo veľryby.