User:Liveste/Netball/Header

Translation: "Madame Bergman-Österberg 1849–1915, a forgotten pioneer?", Sport, history and society: Swedish Sports Historical Association Yearbook.

Madame Bergman-Österberg 1849–1915, en bortglömd pionjär? Inger Fehn Rough translation to English


 * Den svenska Linggymnastikpionjären i England, Martina Bergman-Österberg.

(p. 128) Första gången jag kom i kontakt med namnet Madame Österberg var när jag skulle göra mitt praktikår som Trainee Librarian vid dåvarande Thames Polytechnic Library i London sedermera University of Greenwich Library. Ett av campusbiblioteken låg sydöst om London på the Dartford Campus. Detta college hade införlivats med Thames Polytechnic på 70-talet. Det tidigare namnet var Dartford College of Physical Education. Ännu längre tillbaka var namnet "The Bergman Österberg Physical Training College. "Det är ju mycket passande, att du såsom svensk kommer just till Dartford", tyckte min chef. "Colleget grundades nämligen av en svenska, Madame Bergman Österberg". Jag hade aldrig tidigare hört talas om denna kvinna, men jag blev genast intresserad av att veta mera om henne. Det fanns det möjlighet att göra genom The Bergman Österberg Archive, som är inrymt i bibliotekslokalerna. Här finns mycket information; mera om colleget som sådant än om Madame Österberg själv.

Vem var då Martina Helena Sofia Bergman Österberg? Hon föddes på en bondgård i Hammarlunda församling i Malmöhus län 7 oktober 1849 som dotter till Karl Bergman och Betty Lundgren. Om hennes barndom vet man inte så mycket. Hon hade två bröder, som båda avled utomlands i unga år. Av hennes tre systrar kom alla i tur och ordning till England, där en av dem gifte sig med Allan Broman, verksam som gymnastiklärare i London. De båda andra kom att bosätta sig i Italien respektive Amerika. Att Martina fick en utmärkt privat undervisning för sin tid står klart. Hon sägs ha varit pappans favorit bland barnen och lär ha liknat honom på flera sätt. Redan som ung var hon målmedveten och framåtblickande och hon blev tidigt inriktad på att försöka förändra och förbättra kvinnans situation i det dåtida samhället. Hon insåg också, att detta förutsatte att kvinnorna kunde bli självförsörjande och det kunde de först bli, när de fått en utbildning.

Till en början studerade Martina språk i Schweiz. Sin första tjänst fick hon som guvernant. Hon fortsatte sedan med privatundervisning fram till 1874, då hon började på Nordisk familjeboks redaktion. På denna plats mötte hon Edvin Österberg, lärare vid Stockholms Ateneum, som längre fram skulle bli hennes make. 1877 lämnade Martina redaktionen för Nordisk familjebok och for till Schweiz, Tyskland, Frankrike och England för att studera gymnastik. Hemkommen från denna resa sökte hon in på Kungliga (p. 129) Gymnastiska Centralinstitutet i Stockholm, där hon blev antagen 1879 vid den relativt mogna åldern av 30 år. Två år senare fick hon sitt Lingcertifikat härifrån och gick ut med högsta betyg i alla ämnen utom ett.

I England hade bl.a. Dr Mathias Roth och fröken Concordia Löfving försökt introducera fristående svensk gymnastik enligt Lings förebild. Ämnet hade haft svårt att vinna genomslagskraft i de engelska folkskolorna. Redan efter ett år som gymnastik-inspektris för Londons folkskolor lämnade C. Löfving sin tjänst. Men trots motstånd - bl.a. från skattebetalarna - så anställde the London School Board Martina Bergman som ny gymnastik-inspektris., och på denna post kom hon att förbli i sex år. Hon fick en årslön på £200. Nu verkade motståndet brutet och undan för undan introducerades svensk gymnastik på de engelska folkskolorna för flickor runt om i London. Martina Bergman såg inte endast till att eleverna fick en metodisk gymnastikundervisning. Då hon såg, att skolbänkarna var av alltför liten storlek och olämpliga ur ergonomisk synpunkt, anmälde hon detta för skolledningen med följande påpekande: "In schools where the girls in the 7th standard are tall and well-developed young women, the desks used by these pupils are not of suitable sized should recommend a supply of desks of the same size and shape as those used in the Pupil Teacher Centres. Those which I prefer are called 'Clarke's improved desks'".

Den 28 juni 1882 hade Martina Bergmans elever en gymnastik-uppvisning på Knighton, där prinsen och prinsessan av Wales var inbjudna, och de sägs ha blivit mycket imponerade av uppvisningen. Prinsen tackade personligen M. Bergman. I tidningen the Standard kunde man läsa följande: "With a sharp military tone, that any commanding officer might have envied, miss Bergman faced her company and countermarched them, the girls moving with perfect steadiness and precision to their own voices singing 'The Minstrel Boy'...

Under sin tid vid the London School Board utbildade Martina Bergman över 700 lärarinnor i elementär gymnastikundervisning.

(p. 130) Denna utbildning ägde rum vissa veckodagar före och efter ordinarie undervisning. Ytterligare 540 lärarinnor deltog i kurser anordnade av MB utanför folkskolorna. I januari 1888 hade 267 folkskolor svensk gymnastik på schemat.

1886 ingick Martina Bergman och Edvin Österberg äktenskap. Edvin Österberg hade tagit licentiatexamen i Uppsala 1885 och fortsatte som rektor i Stockholm, medan Martina Bergman Österberg fortsatte sin verksamhet med gymnastikutbildning för kvinnor i London. Hon var fortsatt starkt engagerad i kvinnans emancipation och yrkesutbildning. Äktenskapet var ett för sin tid mycket modernt arrangemang, som Martina Bergman Österberg rekommenderade till andra "intelligenta och mogna par".

Möjligen var de sin tids första särbopar - utan att veta om det. Det måste varit mycket uppseendeväckande på den tiden med en gift kvinna, som var yrkesverksam och därtill bosatt i ett annat land än sin man.Trots att de var bosatta på var sitt håll, försökte de att träffas så ofta som möjligt på skollov, konferenser och möten, som de båda deltog i runtom i världen. Efter sitt ingångna äktenskap kallade sig Martina Bergman för "Madame Österberg" (MÖ), ett namn som kom att bli mycket aktat och välkänt inom utbildningsområdet inte bara i Storbritannien utan i hela imperiet.

1887 utgav MÖ en liten broschyr, "Gymnastic tables" att användas av lärarna vid Londons folkskolor. Där fanns råd om lektionslängd, inom- och utomhusredskap s.k."Swedish apparatus", lämpliga engelska utom- och inomhusspel etc.

För att möjliggöra införandet av fristående svensk gymnastik också på läroverken i Storbritannien, beslöt MÖ att starta en egen utbildning för gymnastiklärarinnor. Hon insåg att annars skulle hon inte lyckas påverka de s.k. medel- och överklasserna. Själv uttryckte hon det på följande sätt: "Is it not rather funny that you here in England think that what is good for the poor cannot be good for the rich? By that time I found that I had completed my task; the teachers I had trained would train others, and my work had received many flattering remarks of approval. But the system had been identified with that of the poor; that was the difficulty. Because it was good education for the poor it could not possibly be the same for the rich. However, this argument did not impede me for long. I built the College and Gymnasium in 1885, and since then have been steadily working to improve the physical development of women in the middle and upper classes."

Som MÖ skrev, hade alltså en byggnad för gymnastikutbildning inköpts i Hampstead 1885. Här startade den första egentliga gymnastikutbildningen för kvinnor med fyra studenter i september 1885. MÖ var ännu anställd som gymnastikinspektris vid Londons folkskolor och hon förestod också the Swedish Gymnasium (p. 131) på Regent Street. Också privata gymnastikklasser, sjukgymnastik och massagebehandling förekom vid gymnasiet i Hampstead. Man kunde också ta emot några patienter som fick fortlöpande sjuk-gymnastik. De teoretiska ämnen som undervisades i var: anatomi, fysiologi, kemi, fysik, hygien och rörelseteori. Fristående gymnastik, simning och utomhusspel utgjorde de praktiska ämnena.

Ryktet om MÖ och hennes college spreds över hela landet och det var stor efterfrågan på de studenter som gått ut från hennes college. I tidningarna skrevs artiklar om Hampstead gymnasium och det svenska gymnastikprogrammet höjdes till skyarna. MO själv var inte alls förvånad över uppmärksamheten.

Hon skrev i Woman's Herald, 1891: "I never for one moment doubted that I should succeed. The idea of training the body as carefully as we do the mind is too good to fail; our means for this training as provided by Ling's system are too excellent not to overcome opposition, and finally - you English love nothing better than success - you are yourselves experts in this difficult art."

Hela tiden var det ett växande antal flickläroverk som fick utbildade gymnastiklärarinnor. Efter ett tiotal år i Hampstead började rykten spridas om att järnvägen västerut skulle gå genom Hampstead. Detta fick MÖ att se sig om efter nya lokaler. Ett vackert lantställe, Kingsfield House på Dartford Heath inköptes för ändamålet. Det låg i en mycket vacker omgivning c:a en timmas resväg från London. Man menade, att stället var som gjort för ett gymnastikinstitut med stora markområden, där man strax anlade banor för cykel, tennis, cricket, lacrosse osv.

I september 1895 startade utbildningen i Dartford med 14 nya elever tillsammans med del3 från föregående år. MÖ var mycket angelägen om att skapa en vacker och hemliknande atmosfär för sina "English flowers", som hon kallade sina studenter, då hon refererade till dem i Sverige. Dr Österberg blev också en återkommande gäst på colleget och något av en fadersfigur för flickorna. Han utgjorde en imposant syn, då han med sitt eldröda skägg tog sina dagliga cykelrundor i parken iförd hög hatt och morning suit.

Efter att MÖ besökt USA på 1890-talet infördes en ny sport på schemat, nämligen basketboll, som MÖ sett spelas i USA. MÖ gjorde en anpassning av reglerna själv och sportgrenen kom senare att benämnas Net ball i Storbritannien. Simning tränade man i floden Darent. Och där undervisade man också barn från de lokala skolorna i Dartford. Detta gjordes i så stor utsträckning, så man sade att Madame's studenter "taught Dartford to swim". Dans ingick också i gymnastikutbildningen och svensk folkdans introducerades på schemat från 1900. Det blev ett mycket populärt ämne. En ny och mera praktisk gymnastikdräkt skapades också på MO:s college. En s.k. gym slip designades av en student, miss Mary Tait och den bestod av en kort veckad tunika, som nådde marken, när (p. 132) man var knästående. Den blev snabbt mycket populär och infördes på skolor runtom – inte bara i Storbritannien. Men den väckte också motstånd. MÖ fick följande brev, som var publicerat it the Hockey Field 1910. "The attention of many hockey players has been drawn by their parents and guardians to the various portraits that have appeared in an illustrated paper of last week of Kent’s new outside left, who plays for the County in her College tunic. That costume is, without doubt ideal in that it cannot hamper the moments of the wearer; but, at the same time, does not suit itself to public grounds. To show the adoption of this dress for public matches may prove detrimental to hockey. I quote an extract from a letter received by a country player from her fiancé. ‘Please look at page 874 of the Sporting and Dramatic, and see the awful apparition who plays for Kent. If there is any chance of you wearing a kit like that my foot comes down bang, and you have no more hockey.’"

Under 1900-talet fortsatte colleget att blomstra och fick fler och fler ansökningar. Snart var antalet studenter uppe i 60-talet och en ny byggnad uppfördes för att rymma alla. Det blev trots denna utbyggnad svårt att få lokalerna att räcka och det blev problem med att få praktikplatser till alla studenterna i de lokala skolorna. Man hade mycket god kontakt med invånarna i Dartford av vilka många kom till colleget för både sjukgymnastik och massage. Allmänt gick colleget under namnet "Madame’s College".

MÖ själv var en dominerande kvinna och disciplen sträng. Studenterna gav henne namnet "Napoleon" och hade en enorm respekt för henne. Hon kunde kritisera hårt och brutalt och många bröt samman inför hennes behandling. Trots dessa sidor var hon samtidigt mycket älskad och beundrad av studentera.

MÖ tvekade inte om kvaliteten på utbildningen på Dartford. Hennes systerdotter Anna Broman, som utbildades på colleget och sedan själv undervisade där, har ett citat från ett av MÖ:s tal: "No student of mine ever says ‘I cannot’. The day may come when you feel nervous. Remember that you are one of Madame Österberg’s students and it will be enough to carry you through any situation."

Trots många års motstånd vann så småningom den svenska gymnastikmodellen sitt intåg också i den engelska flottan, närmare bestämt 1905, och ett år senare, 1906, hade också armén följt efter. 1908 hade hundratals engelska skolor följt exemplet att kombinera svensk gymnastik med engelska utomhusspel in sin gymnastik-undervisning. Många av de utexaminerade gymnastik-lärarinnorna grundade egna gymnastik-institut, inte endast i Storbritannien, utan (p. 133) i hela imperiet. Men inte endast i Storbritannien lät den berömda svenskalan tala om sig. Också till Sverige nådde ryktet om henne. I januari 1906 tilldelades hon medaljen "Litteris et Artibus" för sina insatser i England och i Sverige.

1913 kunde MÖ konstatera, att det gavs undervisning enligt den svenska modellen i alla utbildningsseminarier och flickskolor i England och Skottland. T. o. m. i de ärevördiga pojkskolorna vid Eton och Harrow hade det införts och undervisningmodellen spred sig också till kolonierna.

Vid tiden runt 1913 hade MÖ dragit sig tillbaka från undervisningen. Man har en indikation på att hon ansåg sig ha sina mest aktiva år bakom sig, då hon 1913 förberedde för sin pensionering och colleges framtid. Hon rådgjorde med advokater om en styrelse för sitt college för att fortsätta utbildningen där. Efter många olika förslag till lösningar donerades MÖs livsverk till den engelska staten. En styrelse utsågs som skulle förvalta och ansvara för institutets framtid. Under den senare tiden av dess förberedelser hade MÖ hälsotillstånd försämrats och under våren 1915, då de slutliga handlingarna skulle undertecknas, blev hon hastigt mycket sämre. Vid terminsavslutningen utdelades certifikaten av Edvin Österberg och ingen av studenterna kände till, hur allvarligt sjuk MÖ var. Den 29 juli avled MÖ och hennes make fick nu utföra vad som återstod för att säkra collegets framtid och sin hustrus livsverk.

Också sitt hemland hade MÖ ihågkommit med storartade donationer. Fredrika Bremerförbundet hade som gåva mottagit en gård, Apelryd, belägen i närheten av Båstad. Där skulle elever utbildas i trädgårdsskötsel och lanthushåll. Frederika Bremerförbundet fick också mottaga två penningdonationer: "Fru Martina Bergman-Österbergs stipendiefond för svenska kvinnor", 1913 på 10.000 kronor och "Martina Bergman Österbergs yrkesstipendiefond", 1918, på 150.000 kronor; båda med bestämda donationsvillkor. Slutligen kan nämnas, att MÖ blev den första – och enda – hedersledamoten av Landsföreningen för Kvinnas Politiska Rösträtt (L.K.P.R.) till vars verksamhet hon också donerade 50.000 för anordnande av samhällskurser för landsbygdens kvinnor.