User:MOBO1909/sandbox

קיבוץ שבילים הוקם במרץ 1948 ע"י תנועת הנוער הציוני על גבעה מול כפר הנוער (בעבר בית ספר חקלאי) עיינות, בסמוך לנס ציונה, במטרה לשמש כמקום הכשרה לפליטים ניצולי השואה, בעיקר מפולין ומרומניה, שהגיעו ארצה אחרי מלחמת העולם השנייה. הקיבוץ התפרק במאי 1950, לאחר שסיים את ייעודו כמקום הכשרה. בגבעה המשיכו להתגורר משפחות ובודדים עד שנת 1956, תוך שימוש בצריפים ובמתקנים שנותרו לאחר פירוק הקיבוץ. על הגבעה נותרו עד היום מגדל המים ומבנה מבטון בן ארבעה חדרים, ששימשו את קיבוץ שבילים. בקיבוץ היו כ-60 עד כ-80 חברים. הם עבדו בעבודות כפיים בשדות ובפרדסים הסמוכים לשבילים. בקיבוץ היו בית מלאכה להרכבת אטבי כביסה, לול, רפת, אורווה וגן ירק, שהיוו מקור תעסוקה נוסף של החברים. בנוסף לכך, עבדו חברי שבילים בעבודות משקי בית ובלולים של אנשי מושב בית עובד, בסמוך לשבילים. הקיבוץ ידע שמחות, חתונות ולידות, והיה בו הווי חברתי-חלוצי. חברי קיבוץ שבילים היו כוח החלוץ והגרעין הראשוני בהקמת  הקיבוצים: שורש (מושב) שבהרי ירושלים – באוקטובר 1948;  ותלמי יפה בסמוך לאשקלון – באפריל 1950; וכן במשימת יישוב מחדש של קיבוץ מבטחים (מושב) שבנגב – במאי 1949. שלושת קיבוצים אלה התפרקו ובמקומם קיימים כיום מושבים. במלחמת השחרור הגנו אנשי שבילים על הגבעה וסביבתה בעיקר כנגד פעולות איבה של תושבי הכפרים הערביים נבי רובין ואל-קובייבה (רמלה), שהיו באזור שבילים, וגם נגד מסתננים מצריים. מספר חברי הקיבוץ נפצעו, חלקם קשה, כשהיו במשימת יישוב מחדש של קיבוץ מבטחים. שקית עפר מאדמת קיבוץ שבילים הוטמנה בקברו של בנימין זאב הרצל, יחד עם שקיות עפר של כל היישובים במדינת ישראל, בעת הבאת עצמותיו לקבורה בירושלים באוגוסט 1949. הקיבוץ סיים את ייעודו במאי 1950 לאחר הקמת הקיבוצים שורש, מבטחים ותלמי יפה. חברי שבילים עברו בהדרגה לגור ביישובי קבע, ובעיקר בעיינות, בנס ציונה, בירושלים ובתל אביב. פועלם של חברי קיבוץ שבילים היה חלק בלתי נפרד ממעשי החלוציות, הגבורה וההגנה בתקופת הקמת המדינה ולאחר מכן. פועלם של חברי הקיבוץ, פליטי השואה, סימל, בדומה לפועלם של פליטי שואה אחרים, את המעבר מהשואה לתקומה.