User:MarisSaagpakk/sandbox

Kraft durch Freude – Puhkus ja Elurõõm
Natsionaalsotsialistlik ühendus Kraft durch Freude (KdF) – Eestis tuntud nime all Puhkus ja Elurõõm – oli poliitiline organisatsioon, mille ülesandeks oli kujundada, kontrollida ja ühtlustada saksa rahva vaba aja sisustamisviise.

Organisatsioon tegutses aastatel 1933–1945, kuid enamik projekte lõppes Teise maailmasõja algusega 1939. aastal. KdF oli Saksa Töörinde (Deutsche Arbeitsfront, DAF) allorganisatsioon. Koos Reisi-, Matka- ja Puhkuseametiga, mis korraldas reise nii maal kui merel, oli KdF ühtlasi Kolmanda Reichi suurim reisikorraldaja.

Ühingu asutamine
KdF-i loomiseks andsid ühelt poolt tõuke palgatöötajate puhkuse pikendamine ja teiselt poolt sarnase organisatsiooni olemasolu Itaalias. Juba Weimari Vabariigi ajal oli peaaegu kõigil töölistel õigus iga-aastasele palgalisele puhkusele ning tööliste ja teenistujate keskmine puhkusepäevade arv oli tõusnud 8 kuni 12 päevani. Siiski oleks reeglina vaid staažikamatel töötajatel jätkunud puhkusepäevi pikema reisi jaoks. Natsionaalsotsialistid pikendasid puhkust kahele-kolmele nädalale aastas, kuigi selleks puudus tollal veel seaduslik alus. Lubadusega veelgi pikendada töövõtjate puhkust ja lühendada nende tööaega võitis natsionaalsotsialistlik valitsus osa varem marksistlikult või sotsiaaldemokraatlikult meelestatud töötajaskonnast enda poole.

Teisalt oli Mussolini juhitud fašistlikus Itaalias juba alates 1925. aastast tegutsenud vaba aja organisatsioon Opera Nazionale Dopolavoro (Rahvuslik Vaba Aja Ühendus). Saksa Töörinde juht Robert Ley oli sellega 1929. aastal Itaalias käies tutvunud ning kui Saksamaal tulid võimule natsionaalsotsialistid, tegi ta ettepaneku luua ka Saksamaal sarnane organisatsioon. Esmalt tahtsid natsionaalsotsialistid panna oma ühendusele itaallaste eeskujul nimeks Feierabendwerk Nach der Arbeit (Ühendus Vaba Aeg Pärast Tööd); lõpuks valitud nimi Kraft durch Freude osutus aga märksa mõjusamaks, sest kujunes propagandistlikuks lööklauseks. Olulist osa KdF-i rajamisel mängis Robert Ley, kes asus ka uue vaba aja organisatsiooni etteotsa.

1933. aasta 14. novembril kiitis Hitler KdF-i loomise plaani heaks. Ametlikult asutati see kaks nädalat hiljem, 27. novembril 1933, Saksa Töörinde erakorralisel koosolekul, millest võtsid osa ka Rudolf Heß (portfellita riigiminister ja Hitleri asetäitja) ja Joseph Goebbels (Rahvateavitamise ja Propaganda Riigiminister). 24. oktoobril 1934 välja antud määrusega allus KdF DAF-ile.

Ideoloogia ja eesmärgid
KdF-i eesmärk oli parandada rahva tervist ja tööjõudlust, et ühest küljest suurendada ettevõtete tootlikkust) ja teisest küljest valmistada inimesi nii vaimselt kui ka füüsiliselt ette sõjaks. 1934. aastal kuulutati, et organisatsiooni eesmärk on luua natsionaalsotsialistlik rahvuskogukond ning täiuslikud ja kultuursed saksa inimesed.[1] Töölised pidid ammutama jõudu (Kraft) elutervest rõõmust (Freude), mitte pahelisest ja loiutavast lõbutsemisest. Täpselt välja arvestatud ja plaanitud vaba aeg pidi tegema töörahvast kindlameelsed ja kultuursed inimesed.

Sakslastele eeskujuks olnud Itaalia organisatsioon koondas vaid tööandjaid. KdF-i liikmeks said aga ühtviisi nii töötajad kui ka tööandjad. Ei tahetud, et tekiks eraldi töölisorganisatsioon, mis võinuks kujutada endast poliitilist ohtu. Domineeris idee klassivabast rahvuskogukonnast, eri seisuste ja ametite ühendusi ei soositud. Ametlikult oli eesmärk töörahu säilitamine töötajate lepitamise abil. Seega pidi KdF tagama riigis rahu, võimaldades töölistele seda, mida oli seni saanud endale lubada vaid ülemkiht – reisimist ning piisaval hulgal hästi sisustatud vaba aega. Sellega püüti muu hulgas trumbata üle marksiste, kes natsipropaganda sõnul küll lubasid töölistele sisukat vaba aega, kuid ei täitnud seda lubadust kunagi. Tegelikult pakkusid 1920ndatel siiski mitmed ametiühingud ja teised töölisorganisatsioonid vähesel määral oma liikmetele soodsaid reisipakette.

Natsionaalsotsialistliku ideoloogia kohaselt ei tohtinud vaba aeg olla eesmärk iseeneses, vaid see pidi teenima riigi ja rahva huve. KdF-i ametlik eesmärk oli ''luua uus saksa inimene ja uus saksa ühiskonnakord. Poliitilistele ja majanduslikele uuendustele järgneb saksa rahvuskogukonna ühiskondlik-kultuuriline ümberkorraldamine''. Teisalt pidi see nagu teisedki natsionaalsotsialistlikud organisatsioonid aitama valmistuda sõjaks, sest terve ja teotahteline rahvas oli natsionaalsotsialistide arvates ka valmis astuma sõtta. Tootmise kasv, mida loodeti saavutada KdF-i programmiga, oli kavandatud relvatööstuse laiendamiseks. Neist eesmärkidest räägiti avalikult aga alles vahetult enne sõja algust.

KdF-i põhimõtted tuginesid sotsioloogilistele uurimustele sellest, et tööstusühiskonnas, teilorismi ja fordismi tingimustes, muserdas ja kurnas tööelu töölisi üha enam nii füüsiliselt kui vaimselt. Saksamaa Töörinde juht Robert Ley lähtus sellest, et töölised peavad saama vabal ajal puhata. Puhkus polnud aga mõeldud igavlemiseks ega meelelahutuseks. See pidi taastama töötavate inimeste jõuvarud ning andma neile töötamiseks jaksu ja energiat. KdF-i programmi abil, mis hõlmas muu hulgas teatriskäike, soodsaid puhkusereise ja ringsõite, püüdsid natsionaalsotsialistid teha Saksamaast nn heaoludiktatuuri (Wohlfühldiktatur). Ley tsiteeris järgmisi Hitleri sõnu:

''Tahan, et töölistele tagataks piisav ametipuhkus, ja et tehtaks kõik, et nad saaksid veeta nii selle kui ka kogu ülejäänud vaba aja puhates. See on minu soov, sest ma tahan kindlameelset rahvast, sest ainult koos sellise rahvaga, kes ei kaota meelekindlust, saab teha tõeliselt suurt poliitikat.''

Kultuurilises plaanis peeti oluliseks tugevdada kodukohatunnet, rahvuslikku uhkust ja ühtekuuluvustunnet. Üheskoos veedetud vaba aeg pidi liitma sakslased tugevaks, teistest rahvastest paremaks kogukonnaks. Välisreisid teenisid korraga kahte eesmärki: demonstreerida võõrsil saksa rahva enesekindlust ning näidata inimestele, et kodumaal on elu parem kui teistes riikides. Maailmale pidi jääma mulje Saksamaast kui tugevast ja rahumeelsest riigist.

Tegevus
KdF korraldas seltskondlikke koosviibimisi, võimlemistunde, ujumis- ja õmbluskursusi, maleturniire ja kontserte. Rõhku pandi ka täiskasvanuharidusele ja külakaunistuskampaaniatele. Küla pidi peegeldama natsionaalsotsialistlikke väärtusi rohujuure tasandil. Selleks korraldati kõige kaunima ja eeskujulikuma küla võistlusi.

KdF-i ulatuslikem tegevusala oli ekskursioonide ja reiside korraldamine. Selle eest vastutas KdF-i allüksus Reisi-, Matka- ja Puhkuseamet, mille tegevusest tuli umbes neli viiendikku kogu organisatsiooni käibest. KdF-i tuntuimad projektid:
 * KdF-Wagen (KdF-auto): seda projekti rahastati nn KdF-auto hoiukaartide (Kdf-Wagen-Sparkarten) abil, millele inimesed kogusid autoostuks raha, kuid auto tootmiseni ei jõutud kunagi;
 * Lõbureisilaevad Wilhelm Gustloff, Der Deutsche, Dresden II ja Robert Ley;
 * Prora merekuurordi rajamine Rügeni saarel (ei valminud).

„Kraft durch Freude” sai ka filmistuudio Wien-Filmile motoks. See asutati Austrias 1938. aastal, pärast seda kui natsionaalsotsialistid olid riigi vallutanud.