User:Maturit/sandbox

Informatika, milníky historie informatiky
Předchůdci počítačů:

Abakus - první mechanické počítadlo, asi přes 5000 lety v Malé Asii, rozšíření do Číny, Řecka a Říma

Logaritmické pravítko - nástroj umožňující převést * a / na + a -, vynálezce angličan John Napier (1614)

Mechanické kalkulátory - předchůdci dnešních kalkulaček, základní početní operace včetně

- Francouz Blaise Pascal (1642), Němec Gottfried Wilhelm von Leibniz (1694)

Analytický stroj - Angličan Charles Babbage plánoval v 19. století vytvořit stroj, který měl řešit složité

výpočty, obsahoval "sklad" (dnes paměť) a "mlýnici" (dnes procesor), nebyl dokončen

Za počátek vývoje dnešní počítačů jsou považována 30. léta 20. století

Nultá generace (1930 - 1945)
-       Hybnou silou vývoje byla druhá světová válka

-       hlavními součástkami byly reléové obvody

-       počítače byl obrovské, vážily několik tun a jejich rychlost byla několik operací za sekundu

-       jako vstupní datové médium se používaly děrné pásky nebo děrně štítky

-       výstup byl v podobě automatizovaných psacích strojů či dálnopisů

-      počítače Z1, Z2 a Z3 (Německo), nejvýkonnější byl Z3 a sloužil pro výpočty drah balistických raket V2, po náletu spojeneckých letadel v roce 1944 byl zničen

-       počítač Colossus (Velká Británie) byl zkonstruován v anglickém Bletchley Parku v roce 1944 a sloužil k dešifrování tajných německých depeší z přístroje Enigma, po válce byl rozebrán a zničen

-       počítač Mark I a Mark II (USA) financovala nová firma IBM, byl využíván americkým námořnictvem pro výpočet balistických tabulek, Mark II fungoval i několik let po válce

První generace (1945 - 1951)
-       použití elektronkových obvodů, méně již relé

-       počítače stále byly velké, několik tun těžké, energeticky náročné a nespolehlivé

-       jako datová média se používaly děrné pásky, rychlost výpočtu byla stovky operací za sekundu

-       počítače ENIAC, MANIAC a UNIVAC byly americké počítače, které svým principem fungovaly stejně jako dnešní počítače

o  ENIAC měl sloužit pro výpočet balistických střel, ale válka před jeho dokončením

o  MANIAC, který posloužil pro výpočty při konstrukci atomových bomb v Los Alamos

o  UNIVAC byl první sériově vyráběný počítač (sloužil pro sčítání lidu, volební odhady)

Druhá generace (1951 - 1965)
-       základem jsou tranzistory, vyšší rychlost, spolehlivost, zmenšení rozměrů a energetické náročnosti (zpracovávaly několik tisíc operací za sekundu)

-       objevují se také první operační systémy, programovací jazyky

-       jako datové médium se začaly používat magnetické pásky

-       počítače začínaly též pronikat do komerční sféry

-       TRADIC - byl sériově výraběný počítač s tranzistory (firma Bell Labs)

-       nejúspěšnějšími byly modely firmy IBM

Třetí generace (1965 - 1980)
-       místo tranzistorů integrované obvody (zabudování velkého množství tranzisorů do jednoho čipu)

-       důsledkem je významné zmenšení velikosti počítače a zvýšení rychlosti (desetitisíce operací za sekundu)

-       zavádí se podpora pro multitasking (víceúlohovost)

-       prosazují se zobrazovací displeje

-       vznikají firmy Intel nebo AMD (dnes přední výrobci procesorů)

-       nejznámějšími typy počítačů byly IBM System 360 nebo Cray-1

Čtvrtá generace (1980 - dodnes)
-       vývoj mikroprocesorů (integrace velkého množství integrovaných obvodů do jednoho pouzdra)

-       důsledkem je obrovský nárůst rychlosti (desítky miliónů operací za sekundu) a zmenšení hotového počítače do podoby osobního počítače

-       objevují se grafická uživatelská rozhraní

-       vývoj pokračuje dodnes stále větším stupněm integrace a nárůstem rychlosti, kapacity, atd.

-       na počátku 80. let se stanovuje standard pro PC - tzv. IBM PC kompatibilní

-       v této době se prosazují i velké firmy dneška, např. Microsoft, Apple, Adobe či Dell

Oblasti informatiky, typy a zpracování informací (textová, grafická, zvuková, video; ASCII tabulka)
Informatika je jakékoliv cílené zpracování informací, jde o souhrn všech disciplín zabývajících se výpočetní technikou nebo zpracováním informací s využitím počítačů. Součástí informatiky jsou informační systémy a informační technologie.

Využití: prakticky ve všech oborech: medicína, chemie, fyzika, matematika, astronomie, stavebnictví, …

Informační systém je celek složený z počítačového hardwaru a softwaru. Slouží ke sběru, zpracování a šíření informací potřebných k plánování, rozhodování a řízení.

Informatika zpracovává širokou škálu typů zpracovávaných informací včetně videa a zvuku.

Informace jsou kódovaná data, která lze vysílat, přijímat, uchovávat a zpracovávat technickými prostředky. Data jsou „to, z čeho informaci získáváme“ (např. soubor ve Wordu). Nosičem informace je signál (psaný text se kóduje do znaků, znaky se převádějí na binární kódy (ASCII, UNICODE), ty se přenáší mezi počítači jako posloupnost elektrických, optických nebo elektromagnetických signálů.

Zdroje informací:

-       vnější (externí) – obecné technické, ekonomické, právní informace (veřejné rejstříky, databáze, tiskoviny, odborná periodika, Internet)

-       vnitřní (interní) – vytváří např. zaměstnanci firmy, např. zprávy, hlášení, výkazy

o  některé interní informace jsou povinné, mají předepsanou formu (účetnictví,  audit, bezpečnost práce, statistické výkazy pro státní statistický úřad, technické a hygienické atesty zboží

Řízení informací (informační management) je proces shromažďování dat, která jsou využívána pro podporu rozhodování a řízení na všech úrovních podniku. Stanovuje postupy a procesy při nakládání s informacemi, určuje práva přístupu pracovníků k informacím, zahrnuje organizování, vyhledávání, získávání, zpracování, distribuci a udržení a aktualizaci archivaci informací.

Kódování informace
Pro reprezentaci tisknutelných znaků (i řídících skrytých) slouží tzv. ASCII tabulka, kde je každému znaku přiřazen číselný kód. Znakové sady jednotlivých zemí se liší (jiné abecedy). UNICODE je jednotná sada kódů pro všechny používané abecedy.

Základní pojmy informatiky (bit, byte, jednotky, hardware, software…)
Základní používané jednotky jsou bite (značí se b, reprezentuje jednu číslici 0  nebo 1) a byte (B, 8 bitů).

Odvozené jednotky: kB (např. velikost souboru Word), MB (velikost souboru PowerPoint), TB (kapacita pevného disku).

Existují dva typy odvozených jednotek: kilobajt kB = 1 000 B, KB = 210 = 1024 B. Dekadické předpony se používají například pro kapacitu pevných disků, předpony odvozené od mocniny dvojky pro kapacity polovodičových pamětí.

Jeden bajt (byte) může nabývat 256 různých hodnot. Při kódování znaků každá hodnota odpovídá jednomu znaku abecedy evropského jazyka, asijské symboly používají 2-4 bajty.

Hardware je veškeré fyzické vybavení počítače.

Software je veškeré programové vybavení počítače, včetně operačního systému nebo ovladačů hardwaru

Ukládání dat na pevný disk, disk SSD, CD, DVD, paměťové karty, flash paměti
Data z operační paměti po vypnutí počítače zmizí. Data, která je třeba zachovat i po vypnutí počítače, se mohou ukládat na různá paměťová média:

-       pevný disk

-       SSD disk

-       CD - optické záznamové médium (fyzicky totožné s audio CD, ale jiný formát uložení informací), data uložena v jedné spirále (jako gramofonová deska), kapacita 650 – 900 MB

-       DVD - Může obsahovat obraz i zvuk, zápis na dvě strany v jedné nebo dvou vrstvách (spirály jako u CD), vyšší kapacita (4,7 GB) a rychlost čtení než CD

-       Paměťové karty - malé rozměry, odolnost proti vibracím, použití například v digitálních fotoaparátech, mobilech, video hrách, kapacita 1-256 GB, různé typy (SD karta)

-       Flash paměť (USB flash paměť), určená pro přenos dat mezi počítači, kapacita MB-TB, lze použít i pro spuštění audia (autopřehrávač) nebo videa (TV)

číselné soustavy (binární a hexadecimální)
Data v počítači jsou uložena v digitální podobě, obvykle ve dvojkové soustavě, dříve někdy i v hexadecimální. Binární (dvojková) soustava má pouze číslice 0 a 1. Při sečtení dvou jedniček dojde k navýšení řádku (podobně jako u dekadické soustavy, když součtem překročíme číslo 9.

Hexadecimální (šestnáctková) soustava používá celkem 16 číslic: 0, 1, ….9, A, B, C, D, E, F, kde A = 10, F = 15.

POJMY: antivir, JPEG, rozlišení
Antivir, antivirový program je software, který slouží k identifikaci a odstraňování počítačových virů a jiného škodlivého softwaru (malware) z počítače. Používá dvě odlišné techniky:

-       prohlížení souborů na lokálním disku (hledá sekvenci odpovídající definici některého počítačového viru v databázi)

-       detekce podezřelé aktivity nějakého počítačového programu, která by mohla znamenat přítomnost malware

Příklady antivirového programu jsou AVG nebo Microsoft Defender.

JPEG je formát používaný pro přenášení a ukládání fotografií na internetu. Jedná se o ztrátovou kompresi, není vhodný pro zobrazení textu, ikonky, perokresbu. Velikost souboru s fotografií je řádově stovky kB. Jiné formáty používané pro ukládání obrázků nejsou pro uložení fotografie na internetu vhodné (PNG je příliš velký – řádově MB, GIF má pouze 8 bitů na pixel, není vhodný pro barevné fotografie).

Rozlišení se uvádí u obrazovky (monitoru), někdy i u videa. Rozlišení udává počet pixelů: počet bodů na šířku (x) a počet bodů na výšku (y). Někdy se uvádí barevné rozlišení, to je počet barev (bitová hloubka) daného zobrazení. Standardní rozlišení 1024×768 a 1366×768 jsou postupně nahrazována 1920×1080 (Full HD), používaným původně pro profesionální grafická prostředí. Je to jedno z rozlišení, které se používá i u chytrých telefonů a digitálních televizí. Vyšší rozlišení vyžadují grafické programy (CAD) nebo počítačové hry, používá se např. 3840 × 2160 (4K).

Rozlišení se uvádí i jako vlastnost obrázku v rastrové grafice. Zde je rozlišení určeno počtem bodů na jednotku délky (používá se počet bodů na palec, jednotka se značí DPI) a určuje kvalitu zobrazení detailů. Pro zobrazení na monitoru stačí rozlišení 70-100 DPI, pro skenování a tisk 300-500 DPI, pro profesionální grafiku více než 800 DPI.

počítačová skříň, vstupní a výstupní zařízení, architektura počítačů
Architektura počítače je konkrétní způsob realizace počítače (zařízení na zpracování dat).

Zahrnuje stanovení vnitřní reprezentace dat, operací, které se s nimi budou provádět, specifikaci funkčních bloků počítače a jejich propojení, formát strojových instrukcí.

Vychází z Von Neumannova schématu počítače publikovaného v roce 1945. Toto schéma definuje základní strukturu a principy počítače řízeného programem uloženým v paměti. Moderní počítače z tohoto schématu vycházejí, ale v různých detailech se od něj liší. Tzv. harvardská architektura používá oddělenou paměť pro program a pro data.

Počítač skládá z procesoru=CPU (ten je složen z řadiče, aritmeticko-logické jednotky a rychlé paměti malého rozsahu – tzv. sady registrů), vnitřní paměti, vstupních a výstupních zařízení a vnější paměti. Ve vnitřní paměti jsou uložena data, program i výsledky výpočtů. Program se skládá ze strojových instrukcí. Řadič řídí činnost všech částí počítače pomocí řídících signálů, které zasílá jednotlivým modulům a reaguje na stavová hlášení těchto modulů.

Architektura procesoru významně ovlivňuje architekturu celého počítače. Jedná se především o velikost slova procesoru (jak velkou informaci lze zpracovávat), způsob adresování paměti a vstupně-výstupních zařízení, instrukční sadu procesoru, způsob komunikace mezi řadiči vstupně-výstupních zařízení a procesorem a o to, zda existují další zařízení, která řídí přístup k sběrnici.

Sběrnice (bus) je sada vodičů propojujících jednotlivé části počítače. (Systémová) sběrnice se dělí na tři části:

-       datová sběrnice – přenos dat mezi jednotlivými částmi počítače

-       adresní sběrnice – předávání adresy při adresování vnitřní paměti nebo zařízení

-       řídicí sběrnice – přenos řídicích signálů, např. čtení/zápis, paměť/vstupně výstupní zařízení, signalizace přerušení, akceptování přerušení

Pro zvýšení výkonu počítače se používají počítače s více procesory. Může se jednat o univerzální nebo specializované procesory (např. grafický procesor).

Počítačová sestava je tvořena komponentami, které jsou mezi sebou propojeny:

Skříň počítače (základní jednotka, case) - bedna, v níž jsou umístěny všechny potřebné součástky.

Vstupní zařízení: zařízení určená pro vstup programu a dat.

-       textová: klávesnice, rozpoznávání písma, rozpoznávání řeči

-       s ukazatelem: myš, touchpad, trackpoint, dotyková obrazovka

-       herní zařízení: joystick, gamepad, pedál

-       snímání obrazu a/nebo zvuku: scanner, webová kamera, videokamera, mikrofon, čtečka

Výstupní zařízení: zařízení určená pro výstup výsledků, které program zpracoval.

-       monitor, tiskárna, plotter, reproduktory, sluchátka

Mimo uvedené komponenty může být k počítači připojeno další libovolné zařízení - periferie.

Základní deska, sběrnice (PCI, PCI Express), rozhraní ATA, USB 2.0/3.0
Základní deska (mainboard, motherboard) je základní hardware počítače. Jedná se o plošný spoj osazený potřebnými integrovanými obvody. Hlavním úkolem základní desky je propojit jednotlivé součástky počítače do fungujícího celku a rozdělit jim elektrické napájení, které základní desce poskytuje zdroj. Základní deska umožňuje zapojení procesoru (pomocí patice) a operační paměti. Další komponenty (např. grafické karty, zvukové karty, pevné disky, mechaniky) se připojují pomocí rozšiřujících slotů nebo kabelů, které se zastrkávají do příslušných konektorů.

Nejdůležitější integrované obvody jsou zabudovány v čipové sadě (chipset). Dva čipy se označují jako northbridge (zajišťuje komunikaci mezi CPU, RAM a grafickou kartou) a southbridge (I/O operace, komunikace mezi disky, USB, LAN, audio). Čipová sada rozhoduje o tom, jaký procesor a operační paměť lze k základní desce připojit.

Základní desky existují v různých formátech. Dříve se používal formát AT, kde byl pouze konektor pro připojení klávesnice a ostatní periferie se připojovaly pomocí kabelů. Nyní se používá formát ATX, kde jsou přímo k desce připojeny různé vstupně-výstupní konektory.

Součástí základní desky je baterie. Jejím úkolem je udržovat při vypnutí počítače nastavení BIOSu a času (datum, hodina) v paměti CMOS. BIOS (basic input output systém) je základní programové vybavení počítače, zajišťuje komunikaci mezi hardware a softwarovým vybavením počítače.

Rozšiřující sloty umožňují připojit k počítači další zařízení. Některá zařízení se do základních desek běžně integrují, například zvuková, grafická nebo síťová karta.

Některé konektory základní desky:

interní – nachází se na ploše základní desky, připojovaná zařízení jsou uvnitř počítačové skříně


 * PCI a     PCI–Express (nástupce PCI a AGP, není zpětná      kompatibilita) – pro grafickou,      zvukovou nebo síťovou kartu.
 * ATA (IDE), Serial     ATA (SATA), M.2 a U.2 jsou sloty pro připojení pevných disků a      vysokorychlostních SSD disků.
 * DIMM sloty     slouží k zapojení modulů RAM. Moderní      základní deska počítače má obvykle alespoň čtyři sloty.
 * I/O porty jsou zařízení     určené pro komunikaci procesoru s okolím: mohou být paralelní      (přenášejí několik bitů současně) a sériové (přenos po 1 bitu).

o   AGP – konektor pro rychlé grafické karty, postupný přechod na PCI Express.

o   AMR, CNR – zvláštní sloty pro modemy, zvukové karty, síťové karty

externí – se nachází na zadním panelu základní desky

o   video konektory (DVI, HDMI)

o   audio konektory

o   datové konektory (USB, RJ45, eSATA)

§ USB (Universal Serial Bus)

§  náhrada mnoha sériových a paralelních rozhraní, lze připojit všechna možná zařízení, např. klávesnici, myš, externí disk, bluetooth adaptér atd.

§  schopnost připojení a odpojení zařízení za chodu počítače

§  od verze USB 2.0 možnost připojení výkonných zařízení (skenery, tiskárny, externí disky), verze USB 3.0 umožňuje vyšší rychlost připojení a je zpětně kompatibilní

o   síťové konektory (LAN)

procesor (cache, patice, frekvence, počet jader), pevný disk, disk SSD, fragmentace, RAID
Procesor je hlavní výkonnou jednotkou celého počítače. Adresové a datové sběrnice procesoru mají určitou šířku, která se neustále zvyšuje spolu s vývojem nových generací procesorů (8bitů,16bitů, 32bitů, 64bitů, 128bitů). Tato šířka udává, kolikabitový je daný procesor a určuje, jak velká čísla lze zpracovávat (datový typ integer). Počet jader procesoru značí, kolik subprocesorů je v jednom CPU obsaženo. Procesory se přitom dělí o výpočty a data sdílejí.

CPU patice určuje rozhraní procesoru. Procesor je tak možné zapojit jen do desky, která jej podporuje.

Cache je paměť používá v řadičích disků a v procesorech. Ukládá kopie dat z operační paměti a data se pak čtou odtud. Tím s čtení z paměti zrychluje a výpočetní výkon se zvyšuje.

Frekvence (neboli takt) procesoru se udává v gigahertzech. Udává, kolik výpočtů se provede za jednu sekundu.

Výrobci procesorů: Intel (procesory Pentium, Celeron, Intel Core), AMD (procesory Athlon, Duron, Sempron, Ryzel), Motorola, SUN, IBM, Macintosh.

Pevný disk (HDD, Hard Disk Drive) je elektromechanické zařízení pro záznam a čtení adresovatelných dat, paměť o velké kapacitě a s pomalejším přístupem než operační paměť RAM. Používá se v počítačích jako sekundární a záložní paměť. Ukládání a čtení probíhá pomocí magnetické indukce.

Data jsou na pevném disku uložena v podobě magnetického záznamu. Čtení a zápis dat na magnetickou vrstvu zajišťuje čtecí a zápisová hlava.

Data jsou na povrchu pevného disku organizována do soustředných kružnic zvaných stopy, každá stopa moderního disku obsahuje pevný počet sektorů. Uspořádání stop, povrchů a sektorů se nazývá geometrie disku.

Pevné disky obsahují pohyblivé mechanické součásti a jsou náchylnější k poruchám než jiné součásti počítače. Zvláště s běžícími disky je třeba zacházet velmi opatrně. Částečnou ochranou proti nárazu hlaviček do povrchu disku je tzv. parkování čtecích hlav. Při vypnutí disku se automaticky uloží hlavy mimo datovou oblast.

Solid-state drive (SSD) je typ datového média, který ukládá data na polovodičovou flash paměť. Oproti klasickým pevným diskům neobsahuje pohyblivé mechanické části (menší riziko poškození), má mnohem nižší spotřebu elektrické energie a vyšší rychlost při čtení a je dražší v poměru ke kapacitě.

Pro jeden počítač lze použít oba typy disků (SSD na operační systém, HDD na data), existuje i SSHD, který kombinuje obě technologie.

Pro připojení pevných disků k počítači jsou používána různá rozhraní:

-       ATA (PATA) – jednodušší, levnější, lze připojit dva disky

-       SATA (Serial ATA) - vyšší rychlost, optimalizace datových přenosů, možnost připojování disků za chodu systému, menší rozměry kabelů

-       SCSI - u komerčních počítačů, pro dosažení vyššího výkonu, na jedno rozhraní je možné     připojit více periférií, a to i různých typů

-       USB, FireWire, eSATA – rozhraní pro externí disky umístěné mimo skříň počítače

Největší výrobci pevných disků: Western Digital, Seagate a Toshiba.

Fragmentace je způsob rozmístění dat (souborů) na pevném disku, kdy se jednotlivé části nacházejí na různých místech disku a volná paměť je tak rozdělena do menších bloků. Může snižovat výkon, někdy může způsobit i selhání celého systému. Defragmentace je změna uspořádání bloků dat na disku tak, aby soubor byl poskládán do jednoho celku. Dobře navržený systém by měl sám hlídat stav fragmentace a v případě, že hrozí selhání, reagovat spuštěním defragmentace.

SMART je technologie, která slouží ke sledování vlastností a chování pevného disku a za určitých podmínek dokáže předvídat selhání pevného disku. Pro zvýšení bezpečnosti uložených dat se používá technologie RAID. Zabezpečení je realizováno specifickým ukládáním dat (prokládání, zrcadlení) na více nezávislých disků, kdy jsou uložená data zachována i při selhání disku. RAID je ochrana před fyzickým selháním disku, nenahrazuje zálohování dat.

paměť RAM, ROM, CMOS, základní deska, napájení
Podle toho, zda paměť uchovává informace i po vypnutí napájení, dělíme paměti na:

volatilní – při vypnutí napájení se informace smaže, polovodičové paměti RWM-RAM

o  Statické – drží hodnotu, dokud je napětí, po přečtení zůstává zachována

o  Dynamické - po přečtení nebo určité době se informace ztrácí, je třeba obnovení

nevolatilní – informace vydrží vypnutí napájení; tuto vlastnost mají magnetické paměti

Polovodičové paměti RAM jsou rychlejší, ale jsou volatilní a jsou dražší než diskové paměti při přepočtu ceny za jeden bit. Používají se především jako operační paměti počítačů. Slouží tedy k uchování údajů, které počítač potřebuje pro zpracovávání právě prováděné úlohy.

Údaje, které je potřeba uchovat i po vypnutí počítače, musí být uloženy do nevolatilní paměti – obvykle na pevný disk. Jeho nižší rychlost je kompenzována vyšší kapacitou a nezávislostí na napájení.

Z hlediska možnosti čtení a zápisu existují dva základní typy pamětí - ROM a RAM (RWM).

CMOS je paměť s malou kapacitou sloužící k uchování údajů o nastavení počítače a jeho hardwarové konfiguraci (BIOS). Tato paměť je energeticky závislá, a proto je nutné ji zálohovat pomocí akumulátoru umístěného většinou na základní desce, aby nedošlo ke ztrátě údajů v ní uložených. Dříve se pro uložení BIOSu používala paměť typu ROM, dnes je většinou (omezeně) možné ji přepsat (aktualizace BIOSu).

Specifickým typem ROM paměti jsou lisované kompaktní disky (CD) a DVD (i když existují i jejich přepisovatelné varianty).

Typ operační paměti musí odpovídat základní desce. Operační paměť může být složena z jednoho či více modulů. Pro 16 GB RAM tak můžete zvolit jeden 16GB RAM modul nebo třeba dva 8GB.

Pro připojení paměti se používají sloty:

-       SIMM (Single Inline Memory Module)

-       DIMM (Dual Inline Memory Module) - dva moduly SIMM integrované na jedné desce. Důvodem je obsazení celé šířky sběrnice

Dnes se používá typ paměti DDR (Double Data Rate), postupně se zvyšovaly frekvence a rychlost (DDR2, DDR3, DDR4). SO-DIMM je paměť používaná pro notebooky. Větší kapacita RAM znamená plynulejší chod programů, her, ale i celého počítače. Většinou se dá snadno a poměrně levně zvětšit, i u většiny notebooků. RAM pro notebooky a RAM pro stolní PC by měla být minimálně 4 GB, raději více, mobily alespoň 2 GB.

Výrobci operačních pamětí: Corsair, Kingston, Crucial, G.Skill, Patriot, ADATA.

Napájecí zdroj počítače je zařízení pro přivedení elektrické energie do počítače. V počítači jsou přímo připojeny k napájení základní deska, pevné disky, aktivní chladiče, grafická karta (a případně mechaniky). Ostatním součástem je dodáváno napětí prostřednictvím základní desky. Napájení používá nucené chlazení, obvykle pomocí ventilátoru.

Výkon napájení pro počítač na domácí a kancelářské využití je v rozmezí od 300W do 500W, pro hry 500W až 800W a pro servery od 800W až do 1400W.

přídavné karty, grafika (typy)
Grafická karta nebo také videoadaptér je součást počítače, která se stará o grafický výstup na monitor, TV obrazovku či jinou zobrazovací jednotku. Některé grafické karty umožňují kromě výstupu i vstup, tato funkce se názývá VIVO. Grafická karta může být i integrována na základní desce. Grafická karta je nutná součást počítače. Výrobci: nVidia, AMD, Intel, VIA Technologies, Matrox (profesionální grafické karty)

Zvuková karta je rozšiřující karta počítače pro vstup a výstup zvukového signálu, ovládaná softwarově. Konektor růžové barvy se používá k přímému připojení mikrofonu. Signál z něj je možné také nahrávat na úložiště dat nebo ho jinak zpracovat. Většina zvukových karet má také konektory MIDI (připojení elektronického klávesového nástroje) a GamePort (připojení joysticku nebo jiného herního zařízení).

Síťová karta může být ethernetová nebo bezdrátová.

Další karty: televizní, střihové, modemy.

externí zařízení a rozhraní
Externí zařízení jsou mimo počítačovou skříň, rozhraní se nachází na zadním panelu základní desky:

-       USB (univerzální konektor pro data, myš, klávesnici, mobil, fotoaparát, tiskárnu, ….)

-       PS/2 (myš, klávesnice)

-       FireWire (data, videokamera)

-       eSATA (data)

-       COM (měřící přístroje)

-       LPT (tiskárna, skener)

-       D-SUB = VGA (grafická karta)

-       DVI (grafická karta)

-       HDMI (grafická karta)

-       konektory zvukové karty

-       LAN (síťová karta)

POJMY: bezeztrátová komprese, LAN, RAR
Bezeztrátová komprese (komprimace) - algoritmy, které dovolují přesnou zpětnou rekonstrukci komprimovaných dat (na rozdíl od ztrátové komprese, kde se to záměrně neděje). Bezeztrátová komprese se používá všude tam, kde je důležité, aby se originální data a data po dekompresi komprimovaného souboru zcela shodovala - např. komprese textů. Ztrátové jsou například formáty JPEG, MPEG, MP3, bezeztrátové formáty ZIP, 7-Zip, RAR, obrázky: GIF, PNG, audio: TTA, WMA, video: CorePNG, LCL

LAN je lokální počítačová síť o rozsahu desítek až stovek metrů. Pro přenos dat se obvykle používá ethernetový kabel nebo wifi.

RAR je bezeztrátový formát souboru. WinRAR je program vytvořený pro MS Windows, který nabízí řadu pokročilých funkcí, které jiné programy nemají (např. vícesvazkové nebo samorozbalovací archivy).

setup počítače (BIOS) a jeho činnost
Setup je nastavení počítače při jeho spuštění. Jedná se o inicializaci a konfiguraci připojených hardwarových zařízení, například detekce harddisků a mechanik, nastavení periferií (integrované karty), nastavení možností napájení, nastavení taktu procesoru a operační paměti. Nastavení provádí software BIOS, poté spustí operační systém a předá mu další řízení počítače. BIOS je uložen na základní desce v paměti typu ROM, nebo ve flash paměti s možností jednoduché aktualizace.

operační systém (jádro, monitoring, ovladače) a jeho činnost
Jádro operačního systému (kernel) je část operačního systému, která je zavedena do operační paměti při startu (bootování) počítače a je jí předáno řízení. Jádro dále koordinuje činnost všech spuštěných procesů. Jeho hlavním úkolem je sledování využití procesoru (procesorů), paměti, rychlosti sítě, stavu baterie apod. (monitoring), přidělování paměti a času procesoru programům, umožnění přístupu programů k periferiím (jádro ovládá periferie pomocí ovladače daného zařízení) a zajišťuje abstrakci funkcí (například stejným příkazem lze načíst nebo uložit data z pevného disku nebo z CD nosiče). Ovladač (driver) je software pro ovládání daného hardwaru operačním systémem. Ovladač je často obsažen přímo v OS, případně s aktualizací OS se ovladače doplňují.

dělení operačních systémů (uživatelé, úlohy, síť, prostředí)
Jednouživatelské – pouze 1 uživatel (DOS)

Víceuživatelské – lze zpracovávat požadavky více uživatelů přihlášených do systému

(Windows, Unix, Linux)

Jednoúlohové – lze spustit vždy jen jeden program (DOS)

Víceúlohové -  umožňuje paralelní běh více procesů najednou (Windows, Unix, Linux)

Síťový operační systém – dříve označení pro operační systém, který využíval počítačovou síť pro sdílení prostředků (data, aplikace apod.), dnes je to operační systém určený pro síťová zařízení, například pro router, switch nebo firewall.

Prostředí operačního systému může být textové (DOS) nebo grafické (Windows).

srovnání operačních systémů (DOS, Windows, Unix/Linux, OS X)
DOS – jednoúlohový, textový, jednoduchý, spolehlivý

-       starší aplikace pro DOS lze provozovat pomocí jiných systémů

     Windows – nejrozšířenější, placený, umí spustit téměř všechny aplikace, poslední verze Windows 10

– nejvýhodnější z hlediska použitelnosti (většina aplikací se vyvíjí pro Windows)

Linux – zdarma, volně šiřitelný, dělí se na distribuce (Ubuntu, Fedora, …)

-       lze spustit pouze aplikace pro Linux

-       nejvýhodnější z hlediska ceny

OS X (Mac OS X) – OS pro počítače Macintosh, firma Apple

– nejvýhodnější z hlediska vzhledu a grafiky (nejmodernější)

multitasking, Plug and Play, souborový systém (FAT, NTFS), adresáře (složky)
Multitasking je schopnost OS provádět (zdánlivě) několik procesů současně. Jádro OS velmi rychle střídá na procesoru běžící procesy, takže uživatel má dojem, že běží současně. Dnešní OS jsou víceúlohové, např. Windows, Linux, macOS. DOS je příkladem jednoúlohového systému, běží vždy jediný program. Důvod vzniku multitaskingu bylo využití počítače i ve chvíli, kdy nebyl spuštěnou úlohou využíván (čekání na data z magnetické pásky). Při běhu více úloh najednou OS přepíná běžící úlohy a je třeba zajistit ochranu OS, aby právě běžící úloha nezměnila jinou část paměti než tu, která jí byla přidělena.

Plug and play je technologie, která umožňuje operačnímu systému za běhu rozpoznat, jaký hardware je v počítači. Díky tomu může automaticky k tomuto hardware naistalovat nebo spustit příslušné ovladače a provést pro něj další nastavení podle typu zařízení. Umí například rozpoznat, že k počítači byla právě připojena (nebo odpojena) USB flash paměť a zobrazí nové zařízení ve správci souborů.

Souborový systém je způsob organizace dat v paměti (pevný disk, CD apod.) ve formě adresářů (složek) a souborů tak, aby k nim mohl uživatel srozumitelně přistupovat. Informace uložené v systému souborů dělíme na metadata a data. Metadata popisují strukturu systému souborů, velikost souboru, čas poslední změny, posledního přístupu, vlastníka souboru, oprávnění atd. Data je vlastní obsah souboru. Software, který souborový systém realizuje, je obvykle součástí operačního systému. Windows podporuje souborové systémy FAT a NTFS.

FAT je rodina souborových systémů podporovaná téměř všemi operačními systémy pro osobní počítače (DOS, Windows). Název souboru je maximálně 8 znaků + 3 znaky pro příponu.

NTFS byl navržen jako souborový systém pro Windows NT, oproti FAT má navíc například:

-       žurnálování (zaznamenává všechny zápisy na disk – při havárii lze data obnovit)

-       podpora přidělování práv k souborům

-       komprese na úrovni souborového systému

-       šifrování dat

-       diskové kvóty (maximálně využitelné místo na disku) pro konkrétního uživatele

POJMY: bit, LCD, Safari
Bit je základní jednotka informace, může nabývat hodnoty 0 nebo 1. Všechna data v počítači jsou uložena ve formě bitů (vždy po 8 bitech dohromady = 1 byte).

LCD je displej z tekutých krystalů (liquid crystal display) je tenké ploché zobrazovací zařízení skládající se z omezeného počtu barevných nebo jednobarevných pixelů seřazených před zdrojem světla nebo reflektorem. Každý pixel LCD se skládá z molekul tekutých krystalů uložených mezi dvěma průhlednými elektrodami a mezi dvěma polarizačními filtry.

Elektrické pole stáčí krystaly v pixelu a pomocí ovlivnění stočení krystalů v pixelu lze kontrolovat množství procházejícího světla, a tudíž i celkovou svítivost pixelu.

V barevných LCD je každý pixel rozdělený do tří subpixelů, a to červeného, zeleného a modrého (tedy RGB). Svítivost každého pixelu je možné kontrolovat nezávisle na ostatních, díky tranzistorům; jejich kombinací lze pak dosáhnout milionů barev. Starší CRT monitory používaly podobnou metodu. LCD má mnohem menší spotřebu elektrické energie než CRT monitor.

Safari je internetový prohlížeč společnosti Apple. Je součástí operačních systémů iOS a macOS.

Síťový HW a SW, topologie sítí (sběrnice, hvězda, kruh)
Síťový software je software, který zabezpečuje propojení jednotlivých prvků sítí a služby vzdálených aplikací na Internetu apod. Například síťový operační systém řídí provoz sítě a poskytuje síťové služby (například Microsoft Windows, Linux). Mezi síťové služby patří překlad doménových jmen (DNS server), sdílení diskového prostoru (souborový server), sdílení tiskáren (tiskový server), sdílení databází (databázový server), aplikace pro komunikaci (komunikační server), přidělování IP adres klientům (DHCP), připojení sítě do internetu, antivirové a bezpečnostní služby (firewall), podpora www stránek (webový server), správa elektronické pošty (poštovní server).

Správce sítě a uživatel sítě mají různá přístupová práva.

Síťový hardware zahrnuje jednotlivá zařízení v síti:

-       Síťová karta (ethernetová, wifi bezdrátová)

-       Aktivní síťové prvky (hub, switch, router, access point, modem, gateway, bridge, repeater, firewall, printserver)

-       Pasivní síťové prvky (kabeláž – ethernet, optický kabel, propojovací panely - patch panely, počítačové zásuvky, rozvodné skříně - rack, antény)

Topologie počítačové sítě je rozložení jednotlivých zařízení a způsob jejich vzájemného propojení. Existuje více možností, mezi základní patří:

Sběrnice - skládá se z jediného přenosového média (sběrnice), které v jedné řadě propojuje

všechny počítače v síti

- výhody: snadná realizace a rozšíření, nízké pořizovací náklady, vhodná pro malé a

dočasné sítě

- nevýhody: omezená rychlost s rostoucím počtem zapojených stanic, kolize hlavní

Sběrnice znamená pád celé sítě, omezený počet připojených stanic a délka

kabelů, dochází ke kolizím mezi pakety

Hvězda (star) - počítače jsou připojeny pomocí kabelů k centrálnímu prvku celé sítě (hub, switch,

router)

- výhody: kolaps jedné stanice nebo přerušení kabelu nemá vliv na funkčnost sítě,

vyšší rychlost komunikace, snadné rozšíření sítě a vyhledání závady,

nedochází ke kolizím mezi pakety

- nevýhody: kolaps centrálního prvku znamená kolaps celé sítě, velké množství kabelů

(ke každé stanici jeden), vyšší náklady (pořízení centrálního prvku)

Kruh (ring) - propojuje počítače pomocí kabelu v jediném okruhu, signál postupuje po smyčce

v jednom směru a prochází všemi stanicemi

     - výhody: jednoduchý přenos a snadné rozšíření sítě, nízké pořizovací náklady,                                     nedochází ke kolizím mezi pakety

                 - nevýhody: přerušení kabelu/kolaps jedné stanice = kolaps celé sítě, data musí projít

všemi stanicemi - delší doba odezvy, špatné hledání závady

Propojení počítačů v síti – Client-To-Server, Peer-To-Peer
Podle vzájemného vztahu připojených počítačů rozlišujeme dva typy sítí:

Klient - klient - všechny prvky zapojené v sítí jsou si rovny, mají stejná přístupová práva (P2P, peer-to-peer). Vztahuje se hlavně na výměnné sítě, pomocí kterých si mnoho uživatelů může vyměňovat data. Výhoda: s rostoucím počtem uživatelů celková dostupná přenosová kapacita roste. Nevýhoda: nebezpečí v podobě počítačových virů nebo trojských koňů v nabízených souborech, mohou se objevit útoky proti soukromí uživatelů nebo šíření spamu prostřednictvím sítě.

Klient - server - minimálně jeden prvek je nadřazen všem a poskytuje služby ostatním

Příkladem je webový prohlížeč na klientském počítači, kterému webový server poskytuje požadované informace. S rostoucím počtem uživatelů přenosová kapacita klesá, uživatelé se dělí stále o jednu kapacitu serveru.

Síťové protokoly (TCP/IP, vrstvy, porty)
Protokol je soubor pravidel pro elektronickou komunikaci a přenos dat mezi dvěma nebo více počítači. Popisuje například detekci základního fyzického spojení (kabelové, bezdrátové), handshake (automatický proces vyjednávání, který dynamicky nastavuje parametry komunikačního kanálu mezi dvěma entitami před začátkem klasické komunikace po kanálu), jak začít a ukončit zprávu, co dělat s poškozenými nebo nesprávně naformátovanými daty (oprava chyb), ukončení relace nebo spojení.

TCP/IP = TransmissionControlProtokol/InternetProtokol je sada protokolů pro komunikaci v síti Internet. Je členěna do čtyři vrstev, které komunikují mezi sebou, každá vrstva využívá služeb vrstvy nižší a poskytuje své služby vrstvě vyšší. Vrstvy protokolu TCP/IP:

Vrstva síťového rozhraní – specifikace fyzického propojení (ethernet, optický kabel, wifi)

Síťová vrstva – identifikace zařízení v síti pomocí IP adresy

-       IP adresa - logická adresa, jedinečný identifikátor zařízení v síti. IP adresu přiděluje správce sítě. Existují 2 verze, původní IPv4 (4 čísla o velikosti 1 bajtu, oddělená tečkou), z důvodu vyčerpání možných kombinací se postupně přechází na IPv6 (8 čísel v hexadecimálním kódu o velikosti 2 bajty, oddělená dvojtečkou). S veřejnou IP adresou lze provozovat síťové služby Internetu (webové stránky, herní servery apod.), s privátní IP adresou je lze pouze využívat (není v síti Internet „vidět“). Místo IP adresy lze používat tzv. doménová adresa (například seznam.cz).

-       MAC adresa – fyzická adresa, jedinečný identifikátor fyzického zařízení (síťové karty)

Transportní vrstva - Zajišťuje přenos informací potřebných pro síťové spojení, adresuje aplikace pomocí čísel portů pro různé služby (FTP = přenos souborů – port 21 a 20, DNS = překlad IP adres – port 53, HTTP = zobrazování internetových stránek – port 80)

Aplikační vrstva - Realizuje výměnu zpráv (dat) mezi aplikacemi – služby http, FTP, SMTP (odesílání pošty), IMAP (příjem pošty), DNS, SSH (zabezpečené procházení webových stránek).

2.     Sdílení dat, přístupová práva
Existují různé způsoby sdílení dat:

-       Klient stahuje kopii základního souboru uloženého na serveru (nebo u jiného klienta v síti P2P)

-       Klient upravuje společný soubor uložený na serveru. Buď mohou soubor zároveň upravovat i další klienti (všechny změny jsou vidět, například v Teams), nebo se při pokusu o úpravu dalším uživatelem objeví informace, že soubor právě někdo upravuje a otevře se pouze pro čtení. Případně systém dovolí úpravu souboru a uloží ho jako jinou verzi. V případě, že uživatel upravuje svoji lokální verzi souboru, je třeba zajistit synchronizaci dat tak, aby si mezitím někdo neotevřel na serveru původní verzi a nezačal ji také upravovat. Omezení přístupu uživatelů k souboru se provádí pomocí přístupových práv. Základní přístupová práva určují, zda lze zapisovat, pouze číst nebo ani jedno. Dále mohou určovat, zda může uživatel spustit program.

3.     Koncepce sítí a jejich velikost (LAN, MAN, WAN), ethernet
PAN (Personal Area Network) – osobní síť, velikost řádově několik metrů, například propojení mobilních telefonů (Bluetooth) nebo domácí bezdrátová WiFi síť.

LAN (Local Area Network) – lokální síť, velikost desítky až stovky metrů, většinou v jedné či dvou budovách, propojení pomocí ethernetu nebo wifi, například školní nebo firemní síť.

MAN (Metropolitan Area Network) – metropolitní síť, spojení několika lokálních síti se společným zájmem, velikost řádově několik kilometrů, velké množství budov, optický kabel nebo wifi, například městská síť (školy, knihovny, divadla, muzea, galerie).

WAN (Wide Area Network) – rozlehlá síť, slouží miliónům obyvatel, veřejná, velikost stovky kilometrů až tisíce, například internet (GAN – Global Area Network), sítě bankomatů, sítě telefonních operátorů

Ethernet – kroucená dvoulinka, používá konektor RJ45, délka kabelu může být maximálně 100 metrů, na větší vzdálenost se data nepřenesou. Typy: 100BASE-TX Fast Ethernet (rychlost 100 Mbit/s), 1000BASE-T  Gigabit Ethernet (rychlost 1000 Mbit/s).

4.     Intranet a výhody jeho použití
Intranet je část počítačové sítě, která používá stejné technologie jako internet (TCP/IP, http), ale je soukromý. Intranet je využíván například ve školách nebo ve firmách. Extranet umožňuje přístup schváleným osobám zvenčí, například zákazníkům firmy.

Výhody: snazší přístup k aktuálním informacím, úspora času (informace se rychleji šíří), nástroj pro komunikaci (chat), možnost publikování různých dokumentů, podpora obchodní činnosti, cenová výhoda (dokumenty lze prohlížet prostřednictvím webového prohlížeče, není nutné je kupovat), usnadnění týmové práce (dostupnost informací), kompatibilita se všemi operačními systémy, aktuálnost informací (zvenku lze podle situace nastavit nové údaje a všichni pracovníci firmy už je vidí).

5.     POJMY: Bluetooth, Linux, SATA
Bluetooth je standard pro bezdrátovou komunikaci propojující dvě a více elektronických zařízení (mobil, osobní počítač, sluchátka, herní konzole). Používá se pro propojení zařízení blízko sebe. Vytvořila ho firma Ericsson. Jednotlivá zařízení jsou identifikována pomocí své adresy BD_ADDR. Pro osobní počítač bez Bluetooth existuje adaptér Bluetooth.

Linux je open source operační systém, který vychází z Unixu. Je víceuživatelský a víceúlohový.

SATA je počítačová sběrnice, která využívá datové rozhraní pro připojení paměťových zařízení, jako jsou pevné a optické disky. Sata 3.0 má přenosovou rychlost 6 Gbit/s.

Historie internetu a jeho fungování, domény generické a národní
Historie:

1962 – v USA vznik projektu ARPANET

1969 - vytvoření experimentální sítě

1973 - návrh protokolu TCP/IP

1987 – vznik pojmu Internet, v síti je propojeno 27 000 počítačů

1991 – nasazení Internetu v evropské laboratoři CERN

1992 – připojení Bílého domu, u nás připojení ČVUT

1994 – začíná komerční využívání Internetu

1996 – 55 miliónů uživatelů

2000 – 250 miliónů uživatelů

2009 – 1,8 miliardy uživatelů

2010 – přes 2 miliardy uživatelů

2011 – vyčerpání adres protokolu IPv4

Doména nejvyššího řádu je internetová doména na nejvyšší úrovni stromu internetových domén. Je uvedena na konci doménového jména. Mezi domény nejvyššího řádu patří národní a generické.

Národní doména sdružuje domény jednoho státu. Jejich název je dvoupísmenný a většinou odpovídá kódu země (.cz, .de, .it, .at).

Generická doména sdružuje obecné domény. Nejznámější jsou:

.com - komerční subjekty

.edu - vzdělávací organizace USA

.gov - vládní orgány USA

.net - subjekty orientované na poskytování síťových služeb a infrastruktury

.org - nekomerční organizace a občanská sdružení

.mil - armáda USA

Pod doménami .com, .net a .org se dnes může zaregistrovat kdokoliv bez ohledu na význam domény.

Centralizovaná / decentralizovaná síť
Jedná se o sítě typu klient – server nebo klient – klient (P2P)

Výhody decentralizované sítě:

-       uživatelé nemusí důvěřovat centrální autoritě (bezpečnější)

-       menší šance, že se  vyskytne jeden slabý bod (u centralizované sítě selhání jednoho uzlu může shodit celou síť)

-       méně cenzury

-       technologie jsou zpravidla open source (Amazon)

-       možnost sdíleného vlastnictví (v centralizovaných sítích vydělává pouze firma, které síť patří, ale u necentralizované ti, kdo se nejvíce podílejí na budování existence a hodnoty sítě)

-       všichni hrají podle stejných pravidel (rovnost příležitosti)

URL, internetová adresa, www stránka, hypertext
URL (Uniform Resource Locator) je řetězec znaků s definovanou strukturou, jde o přesnou specifikaci umístění zdrojů informací na Internetu. URL definuje doménovou adresu serveru, umístění zdroje na serveru a protokol, kterým je možné ke zdroji přistupovat. Jednotlivá pole v URL: protokol://server.doména_druhého_řádu.generická_doména:port/umístění_na_serveru?formulářová_data#kotva.

Některá pole jsou nepovinná: port, kotva.

Webová (www) stránka je dokument, který je možné zobrazit na displeji počítače pomocí webového prohlížeče. Obvykle je poskytována v rámci Internetu. Informace jsou poskytovány ve formě hypertextu, který je vytvořen pomocí značek HTML nebo XHTML. Stránky se skládají z textu, multimediálních dat a odkazů, které umožňují přechod na další webové stránky.

Stránky mohou být statické nebo dynamické.

DHTML = dynamické HTML, kombinace technologií HTML a například JavaScriptu.

Statické HTML stránky jsou takové, jejichž obsah se po načtení nemění. U dynamických se mění ve chvíli, kdy nastane nějaká událost. Např. vysunovací menu webové stránky při najetí myší nebo obarvení textu, na který myš najede. Jedná se o programování řízené událostmi – do HTML kódu se vloží kód v JavaScriptu (např. pokud myš je nad daným textem, zavolá se přenastavení barvy textu).

To, která stránka se objeví při zadání obecnějšího dotazu, je dáno jejím hodnocením vyhledávači a zařazením na pozici ve fulltextovém vyhledávání. Úspěšnost stránky záleží na kvalitě technického a grafického zpracování, obsahu a aktuálnosti informací, ale také na síti kontaktů.

Stránky mohou být firemní nebo osobní.

Podle přístupu ke stránce mohou být určené pro zobrazení na počítači nebo na displeji mobilu.

Typy připojení (vytáčené, bezdrátové, mobilní, satelitní), pojmy ADSL, wi-fi, 3G
Typy připojení:

-       telefonní linka (majitelem linky je telefonní operátor) – někdy je linka (nebo její část) vyhrazena pouze pro datové přenosy, nebo se využívá modem. Dříve se používalo vytáčené připojení (ADSL), později ISDN, dnes různé varianty DSL.

-       kabelová přípojka

-       bezdrátová datová síť (satelitní, mobilní telefonní síť, wi-fi)

-       elektrická rozvodná síť

O kvalitě připojení rozhoduje agregace (kolik uživatelů sdílí jednu linku), doba odezvy, rychlost připojení účastníka k ústředně, technologie použitá pro připojení účastníka k ústředně.

Bezdrátové připojení je levnější a pomalejší (někdy ho volí ti, kdo nemají pevnou linku ani možnost připojení kabelem. Dnešní garantovaná rychlost internetového připojení se pohybuje kolem 20 Mbit/s.

ADSL – odesílání dat je mnohem pomalejší než přijímání dat

Wi-fi – připojení pomocí routeru

3G – připojení pomocí mobilu (dnes už 4G)

Internetový prohlížeč, vyhledávání dat, ftp, https
Internetový prohlížeč je program, který slouží pro prohlížení webových stránek. Komunikuje pomocí http protokolu dle pokynů uživatele (kliknutí na odkaz, zadání URL adresy) s webovým serverem, přijatá data pomocí obsažených značek (HTML) zformátuje a zobrazí na obrazovce počítače. Mezi nejznámější patří: Google Chrome, Internet Explorer, Mozilla Firefox, Safari, Opera.

Vyhledávání dat lze provádět pomocí rozcestníků na stránkách nebo pomocí fulltextového vyhledávání. To lze provádět také s pomocí operátorů (například uvozovky – vyhledává se přesný tvar slov, minus – odfiltrování některých stránek, site – hledání na konkrétním webu, a spousta dalších možností, operátory lze i kombinovat). Je možné hledat i pomocí hlasu (aplikace Google Voice Search).

Pořadí vyhledávaných stránek je dáno pozicí ve fulltextovém vyhledávání ve vyhledávačích. Placené odkazy se zobrazují jako první, jinak se zobrazují ty odkazy, které nejlépe odpovídají hledanému textu a stránky jsou nejčastěji zobrazované.

ftp = protokol pro přenos souborů po internetu

https = služba pro zabezpečené zobrazování internetových stránek

Instant Messaging (ICQ, Skype, chat), netiketa
Instant messaging je přenos zpráv po Internetu v reálném čase.

ICQ = I seek You – vytvořen izraelskou firmou Mirabilis v roce 1996, nyní je vlastníkem firma AOL. První rozsáhle užívaná služba pro instant messaging.

Skype – P2P program pro internetové telefonování, videohovory, instant messaging a přenos souborů vytvořený autory ze Švédska a Dánska. Komunikace probíhá zdarma. Dnes Skype vlastní Microsoft.

Chat – krátká komunikace dvou nebo více lidí prostřednictvím komunikační sítě, v reálném čase. Komunikuje se formou psaného textu, ale lze přenášet i zvuk (audiochat) nebo obraz (videochat). Chat  je vestavěn v implementacích některých P2P sítí, například Direct Connect, používají ho také Teams od Microsoftu.

Netiketa – souhrn pravidel pro uživatele Internetu. Základní pravidla:

-       Být slušní, taktní, respektovat kulturní odlišnosti

-       Neposílat zbytečně velké zprávy, komprimovat přílohy

-       Psát s diakritikou, používat správný pravopisjj

-       Nezveřejňovat nepravdivé nebo choulostivé informace

-       Pomáhat v diskuzích

-       Respektovat soukromí druhých

-       Nezneužívat svou moc nebo vědomosti

-       Odpouštět chyby, nevysmívat se a nenadávat

-       Nešířit hoaxy

-       Nerozesílat spam a reklamu

-       Neporušovat autorská práva

E-mail, poštovní aplikace (protokol SMTP, POP3 a IMAP), elektronický podpis
E-mail (elektronická pošta) je způsob odesílání, doručování a přijímání zpráv přes elektronické komunikační systémy (prostřednictvím Internetu nebo intranetu). Zprávy mezi počítači se vyměňují pomocí protokolu SMTP. Uživatel má na svém počítači nainstalovaný program, který se nazývá e-mailový klient. Ten pomocí protokolu POP3 nebo IMAP stahuje z poštovního serveru zprávy. Zprávy lze ukládat na straně serveru nebo na straně klienta. Ke zprávám lze přistupovat i bez e-mailového klienta, a to přes webové rozhraní.

Firmy využívají i komerční protokoly (Lotus Notes, Microsoft Exchange Server).

E-mail se skládá z hlavičky (předmět zprávy, odesílatel, příjemce, datum) a těla (vlastní zpráva), dále mohou být přiloženy různé soubory. Velké soubory je třeba zkomprimovat. Někdy zpráva neprojde ochrannými filtry na doručovací cestě (podezření na infikování virem).

Je zvykem připojit podpis - uvedení jména a dalších identifikačních a kontaktních údajů na konci těla zprávy. Elektronický podpis je připojení speciálního kódu ke zprávě. Pomocí tohoto kódu lze ověřit, kdo přílohu skutečně odeslal, i to, že obsah nebyl během doručování změněn.

Největší free maily: Seznam Email, Gmail, Outlook.com, Centrum.cz mail.

POJMY: cloud, malware, síťová karta
Cloud je online úložiště dat. K datům můžeme přistupovat a pracovat s nimi z jakéhokoliv zařízení a z libovolného místa. Danou službu zajišťuje skupina serverů (oblak neboli cloud serverů). Mezi nejznámější cloudy patří Google Drive, One Drive od Microsoftu, iCloud od Apple nebo Dropbox od Amazonu.

Výhody: Ke svým datům se dostanete odkudkoliv, snadné sdílení dat pomocí poskytnutí přístupu, snadná možnost zálohy dat, určitý základní prostor na úložišti bývá zdarma.

Nevýhody: Nedostupné internetové připojení v některých místech, pomalý internet, vypadávání internetu apod., poskytovatel úložiště získává určitá práva k uloženým datům (neukládat důvěrná nebo osobní data).

Malware je škodlivý software, který může poškodit nebo zcela zničit data nebo znepříjemňovat práci na počítači. Mezi nejznámější typy malware patří: počítačový virus, počítačový červ, trojský kůň, backdoor, spyware, ransomware, adware.

Sítová karta je vnitřní zařízení počítače, které musí být připojeno k základní desce, pokud potřebujeme počítač připojit do sítě. Může být ethernetová pro připojení kabelem (obsahuje zásuvku pro konektor) nebo wi-fi pro bezdrátové připojení (v tomto případě má anténu). Každá síťová karta má svoji fyzickou MAC adresu a logickou IP adresu v dané síti.

Základní charakteristika různých operačních systémů a platforem
Operační systém je základní software počítače, který je zaveden do paměti počítače při jeho startu a zůstává v činnosti až do jeho vypnutí. Skládá se z jádra a pomocných systémových nástrojů. Hlavním úkolem OS je zajistit uživateli možnost ovládat počítač, vytvořit pro procesy aplikační rozhraní (API) a přidělovat jim systémové zdroje (procesor, paměť, přístup k souborům apod.) Nachází se na mnoha zařízeních, která obsahují počítač a provádějí různé úkoly najednou. Existují operační systémy pro počítač, mobilní, telefon, herní konzoli, server. OS se snaží plnit kritéria důležitá pro jednotlivá zařízení:

Desktop – počítač sloužící uživateli na stole (PC, notebook, Mac Pro), cílem je jednoduchost,

univerzálnost, práce s mnoha aplikacemi, OS Microsoft Windows, MacOS, Linux.

Mobilní zařízení – mobily jsou konstruované jako přenosné počítače, cílem je snadnost obsluhy v terénu,

úspora energie akumulátoru, univerzálnost (telefonování, e-mail, Internet),

specializované aplikace (bankovní, navigační), bezpečnost (v případě krádeže).

Mezi OS patří Android a iOS.

Server – obsluha uživatele Internetu, provádění složitých výpočtů, cílem je vysoký výpočetní výkon,

snadná údržba, odolnost proti počítačovým útokům, možnost úpravy systému, OS Linux,

Windows NT.

Řízení v reálném čase – cílem je co nejrychlejší reakce na probíhající události (motor automobilu,

technologická linka), speciální OS.

Bezpečnost – speciální OS pro systémy, na které jsou kladeny vysoké bezpečnostní požadavky.

32 bitový / 64 bitový OS (rozdíl, výhody)
Rozdíl mezi 32 bitovou a 64 bitovou verzí operačního systému je ve způsobu správy paměti. Jedná se o šířku datové sběrnice. Od roku 2016 je standardem 64bitová verze OS, je výhodná zejména pro software náročný na paměť a procesor (modelování, statistické údaje, vykreslování). Přestože ještě existuje 32bitová verze OS, mnoho procesorů vyžaduje 64bitovou verzi operačního systému, již se nevyvíjejí aplikace pro 32bitové operační systémy a díky nízké poptávce nejsou nabízeny ani 32bitové ovladače pro HW.

Počítačová kriminalita a hackeři
Počítačová kriminalita jsou trestné činy zaměřené proti počítačům nebo páchané pomocí počítače. Mohou to být podvody nebo zpronevěry (například zaměstnanec banky využije ve svůj prospěch přístupová data), padělání, elektronická msta a pomluvy, šíření poplašných zpráv (hoax), neoprávněné nakládání s autorskými díly (warez).

Další možností je neoprávněné vniknutí do systému. Hacker je člověk, který se zabývá průnikem do systému. Je třeba přijít na přístupové heslo. Metody pro průnik do systému:

-       Útok hrubou silou spočívá ve vyzkoušení všech možných kombinací znaků. Pokud je heslo dostatečně dlouhé (alespoň 8 znaků) a je složené z malých a velkých písmen, číslic a dalších symbolů, je bezpečné a není třeba ho příliš často měnit.

-       Slovníkový útok spočívá ve zkoušení všech slov daného jazyka. Tomuto útoku lze předejít tak, že heslo neodpovídá žádnému existujícímu slovu (například začátky slov určité věty).

-       Odposlech síťové komunikace – je třeba nedávat svá hesla na nezabezpečené stránky

-       Využití neukončeného spojení – některé stránky se chrání automatickým ukončením spojení při nečinnosti (proto se nedá odeslat dlouho rozepsaný e-mail)

-       Zadní vrátka – prostřednictvím programu typu backdoor, který se do počítače dostane pomocí počítačového červa nebo trojského koně

-       Zachycení hesla – program keylogger zaznamenává stisknuté klávesy a odesílá údaje o nich prostřednictvím internetu, šíření keyloggeru je opět pomocí počítačového červa nebo trojského koně

Pomocí phishingu, pharmingu nebo IP spoofingu (použití falešné IP adresy) lze uskutečnit počítačovou bankovní krádež. Útočník vyláká na uživateli jeho přístupová data do internetové banky a peníze převede na svůj účet.

Warez, hacking, cracking
Hacker je původně počítačový odborník, který svými znalostmi a dovednostmi dokáže obejít nebo narušit hardwarovou či softwarovou ochranu proti zneužití nebo poškození dat. Tuto činnost však nevykonává pro nelegální činnost, ale jako prostředek k následnému zlepšení nabourané ochrany. Dnes se pojem hacker používá více pro označení crackera, což je osoba, která svojí činností narušuje počítačový systém s cílem získat a zneužít počítačová data pro svůj prospěch nebo nelegální činnost.

Na internetu lze nalézt různé typy softwaru, které umožňují nelegální přístup ke komerčním programům. Je to například keygen (generování licenčního klíče) nebo crack (odstraňuje bezpečnostní ochranu programu). Autorské dílo, se kterým se nakládá nelegálně, se nazývá warez.

 

Šíření virů, typy virů, projevy virů
Počítačový virus je program, který se bez vědomí uživatele připojuje k jiným programům. Při spuštění infikovaného programu uživatelem se virus dále šíří. Kromě programů (EXE, COM, SYS, SCR) napadá i další aktivní objekty, například systémové oblasti disku - boot sektor, partition tabulka (rozdělení fyzického disku na logické části), dokumenty s makry (skupiny příkazů VB) –  texty DOC, tabulky XLS, prezentace PPT, databáze MDB (Access), aktivní internetové moduly - Java applety, VB scripty a Java scripty obsažené na HTML stránkách. Napadené objekty nefungují vůbec nebo jen omezeně, a dále podporují šíření viru. Postupně dochází k blokování OS a k narušení nebo mazání dat na disku. Dnes je tento typ na ústupu, je nahrazen "dokonalejší" formou - počítačovým červem.

Trojský kůň je program předstírající užitečnou činnost. Nemá schopnost šíření, a proto jej nelze řadit k počítačovým virům. Uživatel spustí infikovaný „užitečný“ program. Po spuštění program vykoná jednorázově destrukční činnost, např. smaže soubory na HD, přepíše CMOS paměť (paměť, která uchovává informace o konfiguraci počítače) apod. Nějakou dobu může dokonce tento program fungovat neškodně a začít škodit až po několikátém spuštění.

Backdoor je škodlivý software, který po spuštění útočníkovi nabízí možnost průniku do systému tzv. zadními vrátky (záměrná chyba v programu). Může např. umožnit průnik viru nebo zpřístupnit data po Internetu. Uživatel činnost backdooru vůbec nepozná. Zdrojem mohou být www stránky nabízející cokoliv nainstalovat do PC.

Spyware je špionážní program, který sleduje uživatele při práci a získává citlivé informace data, která potom zasílá na určitou adresu. Může jít o informace různého typu, například osobní údaje, nainstalované programy, navštívené www stránky, otevřené soubory, zaslané e-maily, stisknuté klávesy (keylogger), obrazovku, přístupová hesla. Cílem spywaru je v lepším případě zjištění preferencí uživatele (např. navštívené stránky) a jejich následné marketingové využití (cílená reklama). V horším případě je to poskytnutí citlivých dat pro nelegální činnost (hesla, atd.)

Dialer byl škodlivý software, který využíval vytáčení pevné linky analogovým modemem (Dial-up). Dnes se tento způsob připojení k Internetu už téměř nepoužívá. Po spuštění dialeru došlo k zablokování původního připojení a přesměrování na placenou linku. Do počítače se mohl program dostat např. při prohlížení www stránek.

Počítačový červ (worm) je škodlivý kód, který se zapisuje do registrů Windows a mění zde důležité informace. Na rozdíl od viru dokáže v napadeném počítačovém systému sám využít síťové prostředky k dalšímu šíření (nepotřebuje k tomu chybný krok uživatele). Antivirový program červa detekuje, ale neumí provést léčení. K odstranění červů je nutno použít specializovaný remover a určitý postup. V poslední době nejčastější varianta napadení PC.

Ransomware (rogueware, scareware)  je vyděračský software, který zablokuje počítačový systém nebo zašifruje uložená data. Za obnovení přístupu program požaduje zaplacení výkupného. Některé typy ransomware počítač jednoduše zamknou a umožní uživateli pouze zaplatit poplatek. Ransomware se šíří jako trojský kůň nebo červ. Pokud jsou data zašifrována, dešifrovací klíč k datům získá uživatel až po zaplacení poplatku. Jiná možnost je krádež dat oběti s tím, že budou zveřejněna, pokud útočník v daném termínu neobdrží požadovanou částku.

Rootkit je program, který se snaží obelhat antimalwarovou ochranu a zamaskovat tak přítomnost jiného zákeřného programu např. trojského koně či počítačového červa.

Adware je většinou neškodný software, který však masivně otravuje reklamou nebo odkazy na stránky, ze kterých už lze stáhnout zákeřný software. Jako adware dnes funguje většina aplikací pro tablety a chytré telefony.

Různé další projevy malwaru: odposlouchávání hesel (sniffer – monitoruje data na vstupu a výstupu z PC do počítačové sítě), odesílání spamu z infikovaného počítače, stahování nebo odesílání souborů z internetu (zatěžování připojení), instalování dalšího škodlivého softwaru, maže nebo upravuje soubory na disku, zatěžování výkonu počítače a jeho součástí

Infikovaný e-mail, spam, hoax, phishing
Phishing je podvodná metoda pro získání citlivých údajů od uživatelů prostřednictvím internetu (nejčastěji e-mailu): osobní informace, číslo a heslo pro přihlášení do internetového bankovnictví, číslo platební karty. Princip „nahodí a čeká, kdo se chytne“ – uživateli přijde emailová žádost o zadání přihlašovacích údajů. Odhalení: špatná čeština, neznámý odesílatel, odkaz v e-mailu není na oficiální stránky banky, skutečná banka nikdy neposílá podobné žádosti.

Pharming je obdoba phishingu, napadá službu DNS (Domain Name System) a snaží o přepsání originální IP adresy svoji IP adresou, což znamená přesměrování na falešné stránky (nerozpoznatelné od pravých) po zadání pravé adresy. Odhalení: používání bezpečnostních programů, obezřetnost (např. pravé stránky mají na začátku  adresy většinou https:\\).

Hoax je poplašná či nebezpečná zpráva šířená prostřednictvím internetu nebo e-mailu. Může porušovat zákon (šíření poplašných zpráv). Cílem je šířit co nejvíce e-mailů (obsahují text typu: "Pošlete to dalším deseti přátelům..."). Na stánkách www.hoax.cz je velká databáze již známých hoaxů.

Spam je nevyžádané reklamní sdělení šířené elektronickou poštou pomocí automatických internetových robotů (jako odesilatel je uvedený neexistující e-mail). Ochrana: používání antispamových filtrů, nezveřejňovat svůj email v digitální podobě.

Antivirové programy (detekce, heuristická analýza, kontrola integrity)
Antivirový program je software sloužící k identifikaci a odstraňování malware. Používá různé techniky.

První je prohlížení souborů na disku a hledání sekvence odpovídající definici některého malware v databázi. Pokud najde shodu, pokusí se vir odstranit, umístí soubor do karantény nebo smaže infikovaný soubor i s virem. Aby byl úspěšný, je třeba pravidelně aktualizovat antivirový program (a s ním virovou databázi). Antivirový program kontroluje soubory, když je OS vytvoří, otevře, zavře, přijímá nebo odesílá e-mailem. Je možné kontrolu souborů i naplánovat. Jako obranu viry někdy samy sebe šifrují, aby nešly jednoduše rozpoznat.

Jiná metoda je sledování chování všech programů a detekce podezřelé aktivity, která by mohla znamenat napadení malwarem. Pokud se například program pokusí zapsat data do spustitelného programu, antivirus upozorní uživatele. Nevýhodou je, že některá varování mohou být falešná.

Další možnost je použití heuristických analýz. Antivirus napodobí spuštění kódu každého nového spustitelného souboru. Pak se vyhodnotí, zda se program chová jako virus (například použije samomodifikační kód nebo hledá další spustitelné soubory). I zde ale může dojít k falešným nálezům.

Metoda sandboxu spouští spustitelné soubory v simulaci a sleduje, zda se spuštěný program chová podezřele. Jestliže některé viry mění své chování v různých situacích, nemusí být touto metodou odhaleny. Metoda whitelisting předchází spouštění všech kódů kromě těch, které byly již správcem (uživatelem) označeny jako důvěryhodné.

Další možností je provádět kontrolu integrity. Je založena na porovnávání aktuálního stavu důležitých programů a oblastí na disku s informacemi, které si o nich kontrolní program uložil při jejich příchodu do systému nebo při své instalaci. Umí zachytit i nové viry, které neodhalí ani heuristická analýza.

Příklady některých antivirových programů: AVG, Norton AntiVirus, Microsoft Defender, McAfee Antivirus, Kaspersky Antivirus, BitDefender, avast!

Zásady bezpečného chování uživatele, prevence pasivní a aktivní
Používat bezpečnostních programů – antivir, antispyware, antispam, firewall (od jednoho výrobce, např. Kaspersky, Bitdefender), spouštět skenování souborů, čištění souborů apod., zálohování dat a offline zálohování, používat legální software, pravidelná aktualizace softwaru (nejen operačního systému), neukládat důležitá hesla do počítače, nenavštěvovat podezřelé internetové stránky, neotvírat a neukládat podezřelé přílohy, nereagovat na neznámé emaily.

POJMY: dedikované zařízení, modem, smartphone
Dedikované zařízení je opak integrovaného zařízení. Znamená samostatné, oddělené zařízení. Dedikovaná může být například grafická karta. Používá se i pojem dedikovaný server (zákazník k němu nemá fyzický přístup, ale pronajme si ho).

Modem je zařízení pro převod mezi analogovým a digitálním signálem. Používá se především pro přenos digitálních dat pomocí analogové přenosové trasy (telefonní linka, koaxiální kabel, radiový přenos).

Smartphone = chytrý telefon je mobilní telefon, který využívá mobilní operační systém a aplikační rozhraní, které umožňuje instalaci nebo úpravy programů. Mezi tyto operační systémy patří například iOS, Android, Windows Phone, Firefox OS.

Obecné informace k textovým editorům, opensource, licencovaný SW
Textový editor slouží k úpravám prostého textu bez formátování (například pro úpravu konfiguračních souborů, zdrojových kódu, HTML). Textový procesor pracuje s formátovaným textem (druhy písma, nadpisy, zarovnání textu).

Příklady textových procesorů: LibreOffice Writer, Microsoft Word, OpenOffice.org Writer, WordPad.

Některé jsou open source (LibreOffice), jiné placené (Word).

Základní popis editoru Microsoft Word
Microsoft Word je textový procesor firmy Microsoft. Je součástí kancelářského balíku Microsoft Office. Kromě běžných úprav písma lze do dokumentů vkládat obrázky, tabulky a grafy a kreslit jednoduché grafické útvary. Ve Wordu lze tvořit formuláře, automatický obsah nebo automatický seznam obrázků. Makra umožňují automatizovat práci.

Soubory vytvořené ve Wordu mají příponu .doc nebo .docx podle verze.

Lokální úpravy, styly formátování
Lokální úprava textu (například změna písma) se používá pro jednorázovou změnu. Styly formátování se používají pro nastavení stylu textu pro celý dokument (odsazení odstavce, styl písma, font, řádkování). Lze použít přednastavené styly formátování určené pro běžný text, nadpis úrovně 1, 2, 3 apod. Tyto přednastavené styly je možné podle potřeby předefinovat. Jakmile nějaký text napíšeme ve stylu Nadpis1, při změně definice tohoto stylu se změna promítne na tento text.

Písmo – verzálky, minusky, proporciální a neproporcionální, patkové a bezpatkové (užití)
Verzálky (velká písmena) a minusky (malá písmena) lze nastavit přepínáním SHIFT+F3.

Kapitálky (velká písmena o velikosti malých písmen, kromě prvního) lze nastavit CTRL+SHIFT+K.

Proporcionální písmo – typ fontu, ve kterém jsou jednotlivá písmena a mezery různé široké (například písmeno I vyžaduje menší prostor než písmeno M). Neproporcionální písmo (písmo s pevnou šířkou) je typ fontu, kde mají všechny znaky stejnou šířku.

Psací stroj a první počítačové tiskárny používají neproporcionální písmo. Aby se vyplnil stejný prostor u neproporcionálního písma pro každý znak, používají se často patky, jimiž se dají rozšířit úzké znaky.

Dnes se neproporcionální písma využívají především při psaní zdrojového kódu v programovacích jazycích, i HTML, TeX, příkazové interprety. Umožňuje lepší kontrolu kódu nebo strojových příkazů, umožňují formátování kódu (odsazení logicky souvisejících řádků do strukturovaných bloků – např Python), zlepšují čitelnost.

Mezi neproporcionální písma patří například Courier, Console, mezi proporcionální například Arial, Calibri.

Patkové písmo (Times New Roman) – dříve psací stroj, patky (serify) vytváří pocit linky, dobře se čtou (použití u dlouhých textů: knihy, noviny). Bezpatkové písmo (Arial) je hezčí, ale oči se dříve unaví (použití u kratších textů).

Typografická úprava textu
Úprava textu tak, aby byl dobře čitelný, přehledný, srozumitelně členěný, bez chyb atd. Je třeba text upravit tak, aby při přidání nebo smazání jeho části zůstala úprava zachována.

K typografické úpravě patří například volba fontu, psaní mezer (včetně pevné mezery), odstavce, nadpisy, zápisy číselných údajů.

Nedělitelná mezera, znaménka, zkratky
Typografická pravidla nedovolují, aby na konci řádku byla jednopísmenná předložka nebo spojka (s výjimkou spojky a). Použití nedělitelné mezery mezi jednopísmennou předložkou a následujícím slovem zabezpečí napsání předložky, která by vyšla na konec řádku, na začátek následujícího řádku. Předložka je spolu s následujícím slovem považována za jedno slovo, které se nerozděluje. Je vhodné použít za jednopísmennou předložkou pevnou mezeru vždy, protože nevíme, kam daná předložka vyjde při přeformátování textu.

Pevná mezera se dále používá na oddělení tisíců v číslech, na mezeru mezi číslem a jednotkou, za zkratkou jména apod.

Pevnou mezeru ve Wordu napíšeme kombinací kláves Ctrl+Shift+Mezerník. Při čtení textu nelze pevnou mezeru odlišit od běžné mezery, ale je vidět při zobrazení skrytých znaků.

Za interpunkčními znaménky se píše mezera, před nimi ne. Uvnitř závorek se také nepíše mezera.

Pravidla psaní číslic, data, pomlčka, dělení slov
Správné psaní číslic:

-       5% - pětiprocentní, 5 % - pět procent (bez mezery jedno slovo, s mezerou dvě)

-       malé číslovky se vypisují slovy

-       větu nezačínáme číslovkou (např. před datum vložíme Dne)

-       číslované body – buď tečka, nebo závorka: 1. nebo 1)

-       datum s pevnou mezerou, od-do s pomlčkou

-       mezi hodiny a minuty se píše dvojtečka dle ČSN a tečka dle pravidel českého pravopisu (lze použít oboje: 8:35 h., 8.35 hod. nebo hodin, stejně u minuty a sekundy 10:15)

Pomlčka: spojovník bez mezery (chceš-li, při dělení slov se na dalším řádku spojovník opakuje), pomlčka s mezerou, rozsah bez mezery (50-60 kg), minus pomocí jiného znaku, mezi ním a číslem je mezera.

Dělení slov lze provádět automaticky nebo ručně – lze nastavit, aby Word nabízel rozdělení (Rozložení – automatické/ruční dělení slov). Lze i zamezit dělení slov (Domů – odstavec – konce řádků a stránek – výjimky formátování – Nedělit slova).

Práce s textem, bloky, jazykové nástroje, objekty, hromadná korespondence

Text se při psaní sám zarovnává do odstavců, zarovnání do bloku znamená, že text je roztažen od levé strany do pravé (není zprava okousaný).

Ve Wordu lze nastavit jazyk, ve kterém se zobrazují nabídky, nebo jazyk, ve kterém se bude provádět kontrola pravopisu.

Kromě textu, textového pole, obrázků a diagramů lze do Wordu vložit i další objekty: hypertextový odkaz, video, graf, snímek obrazovky, propojenou tabulku z Excelu, komentář a další.

Při tvorbě hromadné korespondence spojujeme seznam adres (databázi) a dopis. Databázi lze připravit v Excelu nebo v Accessu, každý údaj je v samostatném sloupci. Ve Wordu zvolíme Korespondence a vybereme příjemce. Pak zvolíme Vložit slučovací pole, klikneme do dopisu na místo, kde chceme pole mít, a vybereme ho ze seznamu. Kontrolu lze provést pomocí Náhledu výsledků. Hotové dopisy je možné uložit jako jednotlivé listy ve Wordu nebo exportovat do PDF - volbou Dokončit a sloučit.

Word dále umožňuje použít automaticky generovaný obsah (podmínkou je použití stylů Nadpis), seznam obrázků (musí být opatřeny titulky), seznam bibliografie (v textu musí být vytvořeny odkazy na citované zdroje).

Formát písma a odstavce, odrážky, oddíly
Lze nastavit různé fonty, velikosti, barva, tučné písmo, podtržené písmo, kurzívu, podbarvení apod. Odstavec lze odsadit zleva nebo zprava, nastavit mezery před nebo za odstavcem, řádkování, odsazení prvního řádku odstavce, rozdělení na dva nebo tři sloupce, zarovnání odstavce do bloku.

Odrážky slouží ke členění textu (zanoření části textu pod nadřazený text).

Pomocí oddílů lze řídit formát textu, záhlaví, zápatí, rozložení. Například lze nastavit číslování od 1 na jinou stránku než na první.

Tabulky ve Wordu, psaní rovnic, textové pole
Tabulky neumožňují automatické výpočty, ale lze je propojit s Excelem. Rovnice se píšou pomocí volby Vložit – Rovnici, při zápisu postupujeme od vnější operace k vnitřní. Textové pole se používá například k popisu diagramu apod.

Záhlaví a zápatí, automatické opravy, hledání a nahrazování textu
Do záhlaví a zápatí se zapisuje například číslo stránky (lze automaticky), autor, datum apod. Pomocí volby Revize lze nastavit kontrolu pravopisu (podtrhává chyby) nebo automatickou opravu psaného textu.

POJMY: DVD, Opera, software
DVD je paměťové médium, které může obsahovat obraz i zvuk. Zápis se provádí na dvě strany v jedné nebo dvou vrstvách (spirály jako u CD), má vyšší kapacitu (4,7 GB) a rychlost čtení než CD.

Opera je internetový prohlížeč norské firmy Opera Software. Je zdarma, klade velký důraz na bezpečnost a jednoduchou práci s certifikáty. Je oblíbená jako prohlížeč pro chytré telefony.

Software je veškeré programové vybavení počítače, včetně operačního systému nebo ovladačů hardwaru.

HTML a jeho prostředky
HTML = Hypertext Markup Language je značkovací jazyk používaný pro tvorbu webových stránek, které jsou propojeny hypertextovými odkazy. Umožňuje publikaci dokumentů na Internetu. Je charakterizován množinou značek (tagů) a jejich vlastností (atributů). Značky jsou obvykle párové, koncová značka má před názvem znak lomítko. Například Text odstavce. Některé značky jsou nepárové, například vykreslení vodorovné čáry:. Značky mohou obsahovat vlastnosti, například značka  pro odkaz udává, kam se uživatel po kliknutí na odkaz dostane. Například  Seznam . Může zde být i více vlastností, například chceme přechozí odkaz otevřít v novém okně:

Ke značkám je však možno přiložit i více vlastností. Můžeme si tak například vytvořit odkaz, který se otevře v novém okně/panelu:  Seznam .

Struktura HTML dokumentu:

-       Deklarace typu dokumentu – značka <!DOCTYPE html> sděluje prohlížeči, že otevřel HTML dokument (tzv. DTD direktiva začíná znakem <! a je určena prohlížeči)

-       Kořenový element – mezi značkami a je celý dokument

-       Hlavička dokumentu – mezi značkami a jsou metadata (data poskytující informaci o jiných datech), která se vztahují k celému dokumentu (kódování, název dokumentu, autor, popis, klíčová slova, titulek, kaskádové styly)

-       Tělo dokument – mezi značkami a

Dokument může dále obsahovat komentáře (mezi značkami , prohlížeč je ignoruje, jsou pro programátora), kód skriptovacích jazyků nebo kaskádové styly (jazyk CSS pro popis způsobu zobrazení jednotlivých prvků na stránkách).

Vykreslení dokumentu na displej prohlížečem podle html kódu se nazývá parsování.

Základní tagy a jejich rozdělení
Značky mohou být párové nebo nepárové.

Z hlediska významu je lze rozdělite na

-       Strukturální – rozvrhují strukturu dokumentu (odstavce nebo nadpisy, )

-       Popisné (sémantické) – popisují povahu obsahu prvku (nadpis )

-       Stylistické – určují vzhled prvku (tučné písmo )

WYSIWYG editor
WYSIWYG = What you see is what you get – pracujeme přímo s již hotovou stránkou, není nutné znát HTML kód, stránku lze poskládat a program následně vygeneruje požadovaný HTML kód. Například Adobe Dreamweaver, Microsoft Expression Web). Jde o opak textového editoru (NotePad++), kde se zapíšou značky a podle nich se teprve vytváří stránka.

CSS základní popis
CCS = Kaskádové styly je jazyk, který popisuje způsob zobrazení jednotlivých prvků na stránkách napsaných v HTML, XHTML nebo XML. Umožňují definovat rozdílná zobrazení pro různá zařízení.

Definice kaskádových stylů se skládá z pravidel, každé pravidlo obsahuje selektor (body) a blok deklarací (v závorkách {}). Příklad pravidla, které nastavuje barvu pozadí stránky na bílou, barvu textu na černou a okraj na 10 pixelů (important zvyšuje sílu deklarace):

body {

background-color: white;

color: black;

padding: 10px !important;

}

Výhody CSS: rozsáhlejší formátování oproti samotnému HTML, jednodušší údržba webové prezentace, oddělení struktury a stylu, možnost dynamické změny pomocí Javascriptu, různé styly pro různá výstupní zařízení (např. i pro čtečku Braillova písma), je možné zrychlit načtení stránky pomocí cachování.

Nevýhody: někdy nedostatečná podpora v prohlížečích.

PHP základní popis, Javascript
PHP=Hyper Preprocessor je skriptovací programovací jazyk určený především pro programování dynamických internetových stránek a webových aplikací ve formátu HTML, XHTML a WML. Lze ho použít i k tvorbě konzolových a desktopových aplikací.

V případě použití pro dynamické stránky se skript provádí na straně serveru, k uživateli se přenáší výsledek jeho činnosti. PHP je nezávislý na platformě, podporuje mnoho knihoven, lze ho kombinovat například i s databázovými systémy (MySQL). V PHP je napsána například Wikipedie nebo Facebook.

PHP je dynamicky typovaný (datový typ proměnné je vázán na hodnotu), má různou úroveň viditelnosti proměnných, podporuje práci s ukazateli (u proměnných eviduje, kolik ukazatelů na ni směřuje a podle toho se rozhoduje, zda ji může zrušit).

JavaScript je multiplatformní, objektově orientovaný, událostmi řízený skriptovací jazyk. Jedna z možností jeho použití je tvorba webových stránek. Je vkládán přímo do HTML kódu. Interpretaci provádí webový prohlížeč návštěvníka stránky. Javascript se používá pro ovládání různých interaktivních prvků GUI, pro tvoření animací a efektů obrázků. Program se spouští až po stažení webové stránky z Internetu, na rozdíl například od PHP.

Rysy objektově orientovaného programování v jazyce JavaScript:

-       Dynamické (datové typy podle hodnot, objekty jako asociativní pole, možnost změny atributů a jejich hodnot za běhu programu, atributy objektu lze zpracovávat i for cyklem)

-       Funkcionální (funkce jsou také objekty, mají své atributy i své vnitřní funkce)

-       Prototypové (náhrada klasického konceptu třída – instance, funkce mají význam jako konstruktory objektů, nerozlišuje funkce a metody při definici, dědičnost není, ale lze ji pomocí prototypů nasimulovat, zpracování výjimek)

Dynamické html (scriptovací jazyky, programování)
DHTML = dynamické HTML, kombinace technologií HTML a například JavaScriptu.

Statické HTML stránky jsou takové, jejichž obsah se po načtení nemění. U dynamických se mění ve chvíli, kdy nastane nějaká událost. Např. vysunovací menu webové stránky při najetí myší nebo obarvení textu, na který myš najede. Jedná se o programování řízené událostmi – do HTML kódu se vloží kód v JavaScriptu (např. pokud myš je nad daným textem, zavolá se přenastavení barvy textu).

Skriptovací jazyk je programovací jazyk navržený k automatizaci úloh. Obvykle není třeba deklarovat proměnné, používá se dynamická typová kontrola, automatické nastavení hodnot u nedefinovaných proměnných a konstant, zotavení z chyb, podporuje práci se složitějšími datovými typy (seznamy) bez potřeby starat se o uvolňování paměti, obsahuje funkce pro zpracování textů. Například JavaScript, Python, PHP. Program zapsaný ve skriptovacím jazyce se nazývá skript. Skript není třeba překládat, často tvoří rozšiřitelnou část nějakého softwarového projektu, kterou lze měnit beze změny hlavního spustitelného souboru. Některé skripty nabízejí objektově orientované programování (Python, PHP).

Webové formuláře, ukládání dat
Webový formulář slouží uživateli odeslat prostřednictvím webového prohlížeče data na webový server. Mohou obsahovat vstupní pole pro text, přepínače, vyskakovací menu, tlačítka a další (checkbox,, radio button, roletkový seznam, pole pro víceřádkový text). Používají se například pro vyplnění objednávky, zadání dodací adresy, vyhledání části textu na webové stránce.

Formuláře je možné vytvořit pomocí programovacích jazyků, jako je například HTML, PHP, Javascript. Propojením formuláře se skriptovacím jazykem (JavaScript, PHP, Pel, ASP) lze vytvořit dynamické formuláře. PHP může například zobrazit vložená data na jiné stránce, uložit data do databáze, vygenerovat e-mail na základě vložených dat, včetně připojení přílohy.

Pravidla pro tvorbu stránek HTML, webdesign
Na co se při tvorbě stránek zaměřit:

-       pro koho stránky tvoříme, co je cílem, jak bude web vypadat, jaký bude jeho obsah

-       přehlednost: viditelný titulek, stručné menu, hlavní stránka je rozcestník

-       jednoduchost, čitelnost, nekombinovat mnoho barev, pozor na barvu pozadí

-       obsah: aktuální, zajímavý (raději méně a dobře), publikace novinek, aktualizace staršího obsahu

-       jasnost: návštěvníci musí zjistit, co mají udělat

-       funkčnost, rychlost: nezdržovat hudbou nebo videem, pokud je zbytečné

-       před spuštěním otestovat, někomu ukázat, zapracovat připomínky

POJMY: DOCX, open source, sociální síť
DOCX je přípona souborů vytvořený programem Microsoft Word nebo jiným programem pro zpracování textu, například Open Office Writer, Apple Pages. Obsahuje formátovaný text, může obsahovat i obrázky, nakreslené objekty a další prvky. Tato přípona se používá od verze MS Word 2016, na rozdíl od souborů .doc, které ukládají data dokumentu v jednom binárním souboru, .docx je uložen pomocí formátu Open XML (jedná se o soubor samostatných souborů a složek v komprimovaném balíčku zip).

Text dokumentu se ukládá jako prostý text, obrázky se ukládají zvlášť jako jednotlivé obrazové soubory apod. Soubor ve formátu .docx lze otevřít pomocí mnoha různých programů, například MS Word, MS WordPad, Adobe Acrobat, Google Drive, Corel Draw, Libre Office.

Open source = Otevřený software (OSS) je software dostupný bez licence a s přístupným zdrojovým kódem.

Jeho výhodou jsou nižší náklady, vyšší kvalita a bezpečnost, možnost vlastního zásahu.

Někdy pochází z projektů univerzitních studentů nebo z vědeckého výzkumu, může být nabízen i komerční firmou. V tom případě je sice dodáván zdarma, ale zákazník platí vývojářům za konkrétní úkony (odstraňování chyb, přidání nových funkcí, školení, instalace, technická podpora, přizpůsobení softwaru). Další možnost je k softwaru zdarma prodávat licence na doplňky, například datové knihovny, nebo prodávat specializovaný hardware, se kterým software spolupracuje. Společnosti nabízející open source software stanovují průmyslovou normu a podporují firemní image. Na vývoji open source se může podílet řada nezávislých programátorů, kteří hledají chyby v programech, a proto je tento typ software bezpečnější. Mix různých přístupů urychluje inovace systému, programátoři mohou přidávat vlastní nové funkce, a vývoj odpovídá technickým požadavkům (není vystaven komerčnímu tlaku, který často snižuje kvalitu softwaru).

Některé příklady open source softwaru: Operační systém Linux, internetový prohlížeč Mozilla Firefox, multimediální přehrávač VLC media, archivační a kompresní program 7-Zip

Sociální síť je služba na Internetu, která registrovaným členům umožňuje vytvářet si osobní nebo firemní veřejný (nebo částečně veřejný) profil, komunikovat spolu, sdílet informace, fotografie, videa, provozovat chat a další aktivity. Nejznámější sociální síť je Facebook (přes miliardu registrovaných uživatelů), dále například Twitter, LinkedIn, Instagram, SnapChat.

Display (HDMI, DVI, VGA, Full-HD)
Monitor (display) je zařízení sloužící k zobrazování textových a grafických informací. K počítači je připojen přes grafickou kartu, nebo může být součástí samostatného počítačového terminálu.

Úhlopříčka udává vzdálenost mezi protilehlými rohy obrazovky, ale neurčuje poměr stran monitoru. Rozlišení obrazovky se udává v pixelech (u LCD  skutečný počet bodů, u CRT maximální zobrazitelný počet bodů, je omezen vstupní frekvencí).

Vstupy: D-sub (analogový, původně VGA), novější VDI (kombinace digitálního a analogového vstupu), nejnovější HDMI (digitální pro vysoké rozlišení, zpětně kompatibilní s DVI, ale umožňuje i přenos zvuku. Některé monitory mají oddělené RGB (analogové) vstupy.

3 typy monitorů (podle zvolené technologie):

-       Obrazovka (CRT, klasická vakuová obrazovka)

Výhody: vysoký kontrast, malá doba odezvy, výborné zobrazení barev, nízká deformace, spolehlivá technologie.

Nevýhody: velké rozměry a váha, větší spotřeba energie, citlivost na vlhkost vzduchu a na rušení magnetickým polem, elektromagnetické záření.

-       LCD (tekuté krystaly)

Výhody: kompaktní a lehký, malá spotřeba energie, žádné geometrické zkreslení, žádné elektromagnetické záření.

Nevýhody: malý kontrastní poměr, změny barvy při změně úhlu pohledu, pomalejší doba odezvy.

-       Plazmová obrazovka

Full HD je schopnost monitoru přijímat signál s rozlišením 1080 pixelů a zobrazovat ho v tomto rozlišení (případně schopnost zvětšení obsahu o menším rozlišení na rozlišení 1080p).

Rozlišení 1920x1080 se používalo hlavně u televizí, chytrých telefonů nebo v profesionálních grafických studiích, dnes se často používá i u monitorů k běžnému počítači.

Tiskárny (přidání, konfigurace, tiskové úlohy), plottery
Připojení tiskárny k počítači – dnes nejčastěji přes USB port (lze použít i redukci na USB).

Nainstalujeme ovladač (dodávaný na CD, nebo z Internetu). Pak připojíme tiskárnu. Pokud vše proběhlo správně, uvidíme tiskárnu v Nastavení – Tiskárny a skenery.

Připojení tiskárny přes wi-fi: spojíme USB kabelem, v Nastavení zvolíme bezdrátové připojení a zadáme heslo. Pak už bude tiskárna připojena přes wi-fi a můžeme odpojit kabel.

V Nastavení můžeme upravovat konfiguraci tiskárny. Lze zde například nastavit předvolby tisku (barevný, oboustranný, na šířku nebo na výšku apod.). Vlastnosti tisku lze nastavit i například v textovém editoru před odesláním dokumentu na tiskárnu.

Požadavky na tisk se ukládají do seznamu tiskových úloh. Zde čekají ve frontě, až na ně přijde řada. Pokud dojde například k nechtěnému zadání tisku, lze v tomto seznamu tiskovou úlohu zrušit.

Plotter je grafické výstupní zařízení počítače, které kreslí obraz pomocí tužky nebo pera. Existují i varianty s inkoustovou tiskovou hlavou, nebo řezací plottery. Papír je pevně umístěn a pohybuje se pouze pero. Použití: na technické výkresy, které nelze vytisknout na běžné tiskárně kvůli rozměrům,

Technologie tisku (jehličkový, inkoustový, laserový)
Jehličkové tiskárny – otisk jehliček přes barvicí pásku

-       Použití tam, kde není vyžadována vysoká kvalita tisku, například pokladny, bankomaty, označovač jízdenek, tisk na traktorový papír s více kopiemi

-       Výhody: spolehlivé, levnější (tisk na traktorový papír), odolnost vůči teplotě a špatným provozním podmínkám, jednoduchá obsluha (výměna pásky)

-       Nevýhody: pomalé, hlučné, nízká kvalita, omezená paleta barev

Inkoustové tiskárny

-       Na papír je inkoust vymršťován velkou rychlostí

-       Výhody: tišší provoz, kvalitnější tisk (i fotografický), relativně levný

-       Nevýhody: drahý inkoust, poruchovost (trysky se ucpávají), inkoust se rozpouští vodou, inkoust časem vybledne

Laserové tiskárny

-       Pomocí toneru se obrázek obtiskne se na papír (podobný princip jako kopírka)

-       Existuje i v LED variantě

-       Rozsáhlé příslušenství (podavač, displej, skener, čtečka paměťových karet)

-       Výhody: nízká cena tisku, tichý a rychlý provoz, vysoká kvalita tisku

-       Nevýhody: vyšší pořizovací cena tiskárny, časté provozní problémy (nenabírá papír nebo nabírá více najednou, mačkání papíru apod.)

Modem (dial-up, ADSL, VDSL, princip zařízení, rychlosti přenosu)
Modem je zařízení pro převod mezi analogovým a digitálním signálem. Používá se především pro přenos digitálních dat pomocí analogové přenosové trasy (telefonní linka, koaxiální kabel, radiový přenos). Modemy se dělí na interní a externí. Interní se dělí na hardwarové (mají svůj procesor) a softwarové (využívají procesoru počítače).

Telefonní modem pro komutované připojení (dial-up) převádí digitální signál do pásma pro běžný hovor. Pro přenos slouží běžná telefonní přípojka. Dnes se už téměř nepoužívá.

Modem pro pronajaté propojení je obvykle plně kompatibilní s telefonním modemem, navíc poskytuje možnost nevytáčeného propojení pronajatou analogovou linkou. Jedná se o dvouvodičovou nebo čtyřvodičovou linku (pro každý směr je polovina).

DSL modem je model pro linku pro přenos digitálních dat (tzv. DSL linka). Pokud umožňuje připojení více počítačů, nazývá se DSL router.

Dnešní telefonní modemy pro komutované linky dosahují rychlosti do 56 kbit/s (download) a 33,6 kbit/s (upload).

ADSL je technologie přenosu s asymetrickým připojením, kdy je rychlost dat přenášených k uživateli (download) vyšší, než rychlost dat odcházejících od uživatele (upload). Asymetrie obvykle nevadí, ale může způsobovat potíže například při videotelefonování.

ADSL modem je zařízení, které je nutné použít pro ADSL technologii. Připojuje se k počítači přes USB port, Ethernet (port RJ-45) nebo ve formě PCI karty. Dokáže poskytovat připojení jednomu počítači.

ADSL router slouží pro připojení více počítačů (počítačové sítě).

Splitter je speciální filtr, jehož úkolem je oddělit běžný provoz na telefonní lince od přenosu dat (pomocí filttrování frekvencí). Je nezbytný, pokud se zapojuje ADSL modem současně s telefonním přístrojem.

ADSL je realizovatelné asi do 8 km od ústředny, na ústředně musí být zařízení DSLAM.

VDSL je technologie umožňující rychlejší datový přenos přes existující telefonní vedení. Při délce vedení do 300 metrů dosahuje vysoké přenosové rychlosti až 100 Mbit/s. Technologie Ethernet přes VDSL dosahuje rychlosti až 10 Mbit/s v obou směrech až do 1200 metrů. VDSL dnes nabízejí poskytovatelé Internetu po celé Evropě (u nás O2).

Dnešní nabízené rychlosti: ADSL až do 28 Mbit/s download a 3,5 Mbit/s upload, záleží na vzdálenosti zákazníka od ústředny. VDSL nabízí teoreticky až 100 Mbit/s, v praxi spíše 40 Mbit/s download a 20 Mbit/s upload. Výhody VDSL oproti ADSL se ztrácí při vzdálenosti od ústředny větší než 1,3 km.

Skener (programy OCR), složená zařízení
Skener je vstupní zařízení, které převádí 2D nebo 3D předlohu do digitální podoby. Může využívat technologii neviditelného záření nebo LED osvětlení.

Skenery jsou různého typu: čtečka čárového kódu, ruční, stolní, bubnový, filmový, 3D (snímání trojrozměrného objektu)

Parametry skeneru:

-       barevná hloubka – množství odstínů barev, které je skener schopen nasnímat (dnes obvykle 48 bitů na každý barevný kanál)

-       rozlišení obrazu v DPI (mezi  1200 a 5900 DPI)

-       maximální velikost snímané předlohy (ruční nekonečný pruh o šířce do 210 mm, stolní do formátu A3)

-       tzv. denzita udává schopnost skeneru rozlišovací schopnost odstínů (černé/šedé)

Digital ICE je technologie odstraňující kombinací softwarových a hardwarových prostředků prach a škrábance při digitalizaci průhledných předloh (filmů).

OCR (optical charakter recognition) - Optické rozpoznávání znaků je metoda, která pomocí skeneru umožňuje digitalizaci tištěných textů, se kterými lze pak pracovat jako s normálním textem. Příkladem je OCRopus (free), Adobe Acrobat.

Existují i multifunkční zařízení, která kombinují tiskárnu, skener a kopírku, lze pracovat i se soubory na USB flash disku.

Připojení skeneru  počítači přes USB port, v případě síťového skeneru lze realizovat připojení i přes síťový port nebo bezdrátově (wifi).

Digitální fotoaparát, kamera, telefon (ukládání dat, přenos dat do počítače)
Digitální fotoaparát zaznamenává obraz v digitální formě. Obraz může být okamžitě zobrazen na displeji nebo nahrán do počítače. Některé fotoaparáty umí zaznamenat i ozvučené video. Fotografie se vytváří pomocí senzorů, které čtou vstup světelných údajů a ukládají informace o obrazu do digitální paměti. Digitální fotoaparáty používají flash paměť (SD karta).

Telefony mají většinou také funkci fotoaparátu (i kamery), ukládání dat na flash paměť.

Full HD kamera je digitální kamera využívající obvykle záznamové médium SSD nebo flash disk. Umožňuje nahrávat video ve vysoké kvalitě full HD (rozlišení 1920x1080). Používají se ve filmu, pro záznamy dovolených, adrenalinové sporty (minikamery), v automobilu, pro potřeby policie apod.

Přenos dat do počítače přes USB kabel, nebo bezdrátově, ve správci souborů v počítači vidíme fotoaparát nebo telefon jako další složku.

POJMY: ethernet, operační systém, tablet
Ethernet je technologie propojení počítačů v LAN síti podle standardu IEEE 802.3. Přenosové médium je kroucená dvojlinka, používá se konektor RJ45. Délka kabelu může být maximálně 100 m, pak ztrácí své přenosové schopnosti. Nejčastější typy ethernetu: 100BASE-TX Fast Ethernet (100 Mbi/s), 1000BASE-T Gigabit Ethernet (1000 Mbit/s).

Operační systém je základní software počítače, který je zaveden do paměti počítače při jeho startu a zůstává v činnosti až do jeho vypnutí. Skládá se z jádra a pomocných systémových nástrojů. Hlavním úkolem OS je zajistit uživateli možnost ovládat počítač, vytvořit pro procesy aplikační rozhraní (API) a přidělovat jim systémové zdroje (procesor, paměť, přístup k souborům apod.) Nachází se na mnoha zařízeních, která obsahují počítač a provádějí různé úkoly najednou. Existují operační systémy pro počítač, mobilní, telefon, herní konzoli, server.

Tablet je přenosný počítač s integrovanou dotykovou obrazovkou, která se používá jako hlavní způsob ovládání. Místo fyzické klávesnice se často používá virtuální klávesnice na obrazovce. Klávesnice může být připojena bezdrátově nebo pomocí USB kabelu. Příklad: iPad od Apple.

Grafický tablet je označení polohovacího zařízení, které se skládá z pevné podložky a z pohyblivého snímacího zařízení v podobě bezdrátového pera nebo puku. Umožňuje ovládání kurzoru myši, v případě pera lze kreslit nebo psát volnou rukou.

Popis podstaty systému Windows (XP nebo W7), systém nápovědy
Operační systém Windows vyvinula firma Microsoft. Nejnovější verze Windows je Windows 10. Jedná se o víceuživatelský víceúlohový operační systém s grafickým prostředím. Jednotlivé aplikace se otvírají v oknech, na ploše může být otevřeno více oken a spuštěno více úloh. Ovládání je poměrně intuitivní.

Nápovědu lze získat několika způsoby:

-       vyhledání nápovědy na Internetu pomocí dotazu ve vyhledávacím poli na hlavním panelu

-       spuštění aplikace Tipy -  novinky a užitečné tipy, jak využívat možnosti Windows

-       odpovědi na složitější otázky nebo kontakt podpory na stránkách support.microsoft.com

-       další možnost nápovědy je v Nastavení – Získat pomoc

Pracovní plocha (hlavní panel, pracovní plocha, tlačítko start)
Hlavní panel obsahuje informace o spuštěných aplikacích (ikonky), o připojených zařízeních, připojení k síti, aktuální čas a datum, nastavení mikrofonu a klávesnice a vyhledávací pole. Hlavní panel lze podle potřeby umístit svisle nebo vodorovně.

Pracovní plocha obsahuje zástupce (ikonky) pro rychlé spuštění programů a další soubory a okna jednotlivých spuštěných úloh. Lze používat více různých pracovních ploch.

Tlačítko start umožňuje rychlý přístup k některým složkám nebo souborům (vyhledávání podle začátku názvu) a k vybraným internetovým stránkám, nastavení počítače, odhlášení uživatele a vypnutí/restartování počítače.

Základní operace s okny a jejich konfigurace
Okna lze minimalizovat (vidíme pouze ikonku programu na hlavním panelu), maximalizovat (celá obrazovka) nebo křížkem zavřít. Ikonku programu lze připnout na hlavní panel.

Okna lze také uspořádat tak, že vidíme všechny spuštěné úlohy vedle sebe.

Vlastnosti plochy, hlavního panelu a oken lze nastavit kliknutím pravého tlačítka myši na ploše a zadáním Nastavení zobrazení. Je zde možné nastavit například rozlišení obrazovky, velikost textu, orientaci obrazovky.

Průzkumník Windows (práce se složkami)
Správce souborů Průzkumník organizuje soubory do složek (adresářů). Umožňuje zobrazení souborů a jejich seřazení ve složce podle různých hledisek (typ souboru, název, čas vzniku). S pomocí dvou nebo více oken lze soubory přesouvat (nebo kopírovat) z jedné složky do druhé přetažením myší. Pokud na soubor nebo složku klikneme pravým tlačítkem myši, zjistíme vlastnosti souboru nebo složky (velikost, kdy byl vytvořen).

Hlavní panel usnadňuje přehlednost a přístup ke složkám. Často navštěvovanou složku lze připnout na tento panel.

Průzkumník dále umožňuje vytvořit zástupce programu (místo, odkud můžeme program spustit) nebo komprimovanou složku (ZIP).

Ovládací panely (přidání programů, možnosti nastavení)
Volba Nastavení – Ovládací panely umožňuje přidání nebo odinstalování programů a nastavení systému, uživatelských účtů, vzhledu, přístupu apod. Příklady:

-       Systém a zabezpečení  (ukládání historie souborů z vybraných složek na externí jednotku)

-       Síť a internet

-       Hardware a zvuk (připojení tiskárny, nastavení systémového zvuku)

-       Programy (odinstalace programu)

-       Uživatelské účty

-       Vzhled a přizpůsobení (nastavení klik/dvojklik v Průzkumníku, klávesy snadného přístupu)

-       Hodiny a oblast (nastavení data, času, oblasti, formátu času)

-       Usnadnění přístupu (nastavení ukazatele myši, rozpoznávání řeči)

Správa počítače (správce zařízení, správa disku, protokoly událostí)
Nabídka Start – klinutí pravým tlačítkem myši:

-       Správce zařízení – jednotlivá zařízení lze přidat nebo odebrat, aktualizovat ovladač, zkontrolovat funkčnost zařízení (periferie, disk).

-       Správa disku – ve startu, umožňuje vytvořit nový oddíl (fyzicky 1 disk, ale v Průzkumníkovi se zobrazí jako 2), rozšířit nebo zmenšit běžný svazek, změnit písmeno jednotky apod.

-       Prohlížeč událostí – zobrazuje zprávy pro účely sledování a odstraňování problémů zasílané systémem Windows a dalšími programy (protokoly událostí).

-       Správa úloh (spuštění start + pravé tlačítko myši nebo CTRL+ALT+DEL) zobrazí seznam úloh, v případě problémů s některou úlohou (zatuhnutí) lze zadat ukončení této úlohy.

32 bitový / 64 bitový OS (rozdíl, výhody)
Rozdíl mezi 32 bitovou a 64 bitovou verzí operačního systému je ve způsobu správy paměti. Jedná se o šířku datové sběrnice. Od roku 2016 je standardem 64bitová verze OS, je výhodná zejména pro software náročný na paměť a procesor (modelování, statistické údaje, vykreslování). Přestože ještě existuje 32bitová verze OS, mnoho procesorů vyžaduje 64bitovou verzi operačního systému, již se nevyvíjejí aplikace pro 32bitové operační systémy a díky nízké poptávce nejsou nabízeny ani 32bitové ovladače pro HW.

POJMY: DVI, operační paměť, spyware
DVI je rozhraní pro propojení videozařízení s počítačem (například propojení LCD a grafické karty). Je určen k přenosu nekomprimovaných digitálních video dat. Je částečně kompatibilní s rozhraním HDMI.

Operační paměť je polovodičová (volatilní) rychlá paměť používaná pro výpočty při běhu programu. Do operační paměti se při spuštění počítače načte operační systém. Po vypnutí počítače data zmizí. Tato paměť se nachází uvnitř počítače a připojuje se k základní desce.

Spyware je typ malware, špehovací software. Využívá internetové stránky k odesílání dat z počítače (mobilu) bez vědomí jeho uživatele určenému uživateli, který informace zpracovává (využívá). Šíří se často jako součást shareware (trojský kůň), nebo využívá bezpečnostní chyby v internetovém prohlížeči. Příznaky výskytu spyware jsou například pomalý start počítače a dlouhé nabíhání internetu, nadměrný počet reklam, časté padání OS. Jako ochranu proti spyware je potřeba neprohlížet podezřelé stránky, nestahovat podezřelé programy, používat antispywarové programy, provádět aktualizace systému.

Obecné vlastnosti multimediálních programů
Multimediální soubory jsou soubory, které kromě textových nebo obrazových informací obsahují také informace ve formě animace, zvuku, videa a interaktivního obsahu. Mohou to být například soubory s příponami .avi nebo .mpeg-2 (film, zvuk, videosoubor), .waw (zvuk nekomprimovaný), .mp3 (zvuk komprimovaný).

Multimediální program je software pro přehrávání, vytváření nebo úpravu multimediálních souborů. Pojem multimediální program může zahrnovat multimediální aplikaci určenou pouze pro užívání (například encyklopedii nebo výukový program) nebo software, který slouží k vytváření a úpravě těchto multimediálních souborů (dochází ke spojení zvuku, obrazu, textu apod.). Některé programy jsou specializované pouze na zpracování zvuku (Audacity), některé umí zpracovávat video i zvuk (Windows Media Player, VLC, ShotCut).

Spuštění multimediálního programu vyžaduje multimediální systém, tedy počítačovou sestavu, která je opatřena například zvukovou kartou a dalšími zařízeními pro vstup a výstup zvuku (mikrofon, reproduktory).

Multimediální aplikace mohou snáze a rychleji uživateli předávat informace. Mohou být bez navigačního ovládání (například promítání filmu v kině) nebo s ovládáním, kdy uživatel může aplikaci přerušit nebo ji spustit vlastním tempem (školení, výukový program). Aplikace může být i interaktivní – reaguje na uživatele, pokračuje podle jeho volby (online test nebo počítačová hra).

Multimediální aplikace se používají v mnoha oblastech – reklama, umění, vzdělávání, zábava, obchod, medicína, počítačové simulace atd.

Příklady multimediálních programů
Multimediální aplikace: encyklopedie (Wikipedie), slovníky (Google překladač), výukové programy apod.

Programy pro tvorbu a úpravu zvuku:

-     Audacity – bezplatný, nahrávání, přehrávání, editace, import, export zvuků (WAV, AIFF, MP3 a další).

-     GoldWave – placený, podobné funkce jako Audacity.

-     Mp3DirectCut – bezplatný, uživatelsky přívětivý, zejména pro střih audia.

-     Adobe Audition CC – placený mnoho pokročilých funkcí a efektů

Programy pro tvorbu a úpravu videa:

-     YouTube.com/editor – bezplatný, základy všeho podstatného, stabilizace záběrů pořízených mobilem, video lze vystavit na videoportálu

-     FileLab.com – bezplatný, snadné ovládání, je v angličtině

-     Wevideo.com – bezplatná verze omezená, placená nabízí velké množství funkcí

-     AviDemux – bezplatný, úprava a střih videa i úprava zvukové stopy, titulky, efekty, export na YouTube

-     VirtualDub – jednoduché ovládání, jeden z nejlepších programů pro editaci videa

-     Windows Movie Maker – bezplatný, střih videa, umožňuje i sdílení (YouTube, Vimeo, OneDrive, uložení i na DVD)

Windows Media Player, Windows Movie Maker
Windows Media Player – přehrávač audio/video, je součástí operačního systému Windows

Windows Movie Maker – vytváření a úprava videonahrávek, původně byl součástí operačního systému

Další programy pro úpravu zvuku a videa:

Audacity – bezplatný, úprava a střih zvuku, umí vyhladit šum, kombinovat více zvukových stop do jedné, nebo vytvořit přechod z jedné zvukové stopy na druhou, lze doplnit vlastní nahrávkou přes mikrofon, umožňuje různé efekty (ztišení, postupné zvyšování hlasitosti, echo), zvukem upraveným v Audacity lze doplnit například video vytvořené v programu ShotCut

ShotCut – bezplatný, úprava a střih videa, kombinace více obrazových a zvukových stop, umožňuje doplnění titulků nebo obrázku do videa, různé přechody mezi jednotlivými záběry, uložení hotového videa v různých formátech

Práce s multimediální encyklopedií, slovníky apod.
Jedná se o software nahrazující klasickou tištěnou encyklopedii nebo slovník. Multimediální encyklopedie obsahuje kromě strukturovaných textových a obrazových informací také zvuky a videa, například výklad nebo ukázky k jednotlivým heslům. Může být uložena na CD ROM (někdy s možností propojení na příslušené internetové stránky) nebo na internetových stránkách (Wikipedie). Multimediální slovník obsahuje kromě textů (překladů slov, přehled jejich vlastností a příkladů použití) také jejich zvukovou podobu - výslovnost (například slovník na Seznam.cz).

Práce s multimediálními aplikacemi přináší uživateli snadnější ovládání (na hledané heslo se lze jednoduše proklikat nebo zadat do vyhledávání) a umožňuje danou problematiku pochopit z různých úhlů pohledu (zrakový i sluchový vjem). Prezentované informace jsou propojené s dalšími souvisejícími informacemi na Internetu, celkově lze získat mnohem obsáhlejší materiál ke zpracovávanému tématu.

Vyhledávání informací
Multimediální vyhledávání na internetu zahrnuje vyhledávání nestrukturovaných dat uložených v různých typech souborů (audio, video, obraz, text). Vyhledává se v rozsáhlé množině souborů, může jít o miliony webových stránek. Internetové prohlížeče umožňují vyhledávání multimediálních souborů, i když se skládají z několika různých souborů, a to díky indexování. Obvykle je možné vyhledávat v přirozeném jazyce, jak by se člověk ptal – zadáme otázku a dostaneme odpověď (ne jen informaci k danému tématu). Vyhledané odpovědi se řadí podle relevance (případně podle priority odkazu nastavené ve vyhledávači).

POJMY: Firefox, P2P síť, toner
Mozilla Firefox (původně Phoenix nebo Mozilla Firebird) je open source webový prohlížeč. Existuje i verze pro mobilní operační systémy iOS a Android. Zdrojový kód je k dispozici, ale uživatelé ho nesmí upravovat a šířit pod značkou Firefox.

P2P síť je síť typu klient – klient, kde jsou propojeny jednotlivé počítače bez serveru a komunikují spolu napřímo. Příklady P2P sítí: Gnutella, Napster, BitTorrent, BitCoin, Direct Connect, Warez P2P.

Toner je černý nebo barevný prášek používaný jako barvivo v laserových tiskárnách. Toner se nanáší na papír a pomocí vysoké teploty se zapéká. Dodává se v podobě uzavřené kazety s práškem.

programování, algoritmizace úloh
Programování je proces od návrhu řešení problému pomocí výpočetní techniky ke spustitelnému počítačovému programu. Zahrnuje analýzu problému, jeho pochopení, nalezení algoritmu a zápis zdrojového kódu v programovacím jazyce. Je třeba vytvořit takovou sekvenci příkazů, které počítač provede a automatizovaně tak vyřeší úlohu. S tvorbou programu souvisí i testování a ladění programu a jeho následná údržba (opravy případných chyb, dodatečné úpravy a přizpůsobení požadavkům uživatelů).

Algoritmizace úloh je převedení zadané úlohy do posloupnosti kroků, které je třeba udělat, aby byla úloha vyřešena. Jedna úloha může být řešena různými algoritmy (například výběr největšího čísla z několika postupně zadávaných čísel lze udělat až po načtení všech čísel, nebo již v průběhu načítání – program si pamatuje vždy jen největší ze zatím načtených čísel a porovnává ho s tím, které načítá jako poslední).

vlastnosti algoritmů, zápis algoritmů, struktury, vývojové diagramy, složitost algoritmů
Různé algoritmy mohou řešit stejný problém, ale jejich časová nebo paměťová složitost se může lišit. Časová složitost algoritmu je dána dobou výpočtu potřebnou pro zpracování daného objemu dat. Paměťová složitost udává velikost paměti využívané při tomto výpočtu. Při určování složitosti se zpravidla pracuje s celými čísly. Algoritmu se přiřazuje funkce, která udává počet operací algoritmu (nebo velikost využité paměti) v závislosti na rozsahu vstupních dat. Jestliže počet zpracovávaných znaků nebo čísel je n, časová složitost algoritmu může být například konstantní, lineární - značí se O(n), kvadratická - O(n2) apod.

Příklad: Nalezení zadaného čísla c ve vzestupně setříděné posloupnosti n čísel.

Algoritmus, který postupně projde všechna čísla v posloupnosti od nejmenšího po největší a zastaví se buď na konci, nebo ve chvíli, kdy narazil na hledané číslo, má složitost O(n) – v nejhorším případě totiž projde všechna čísla až na konec (hledané číslo je až na konci, nebo v posloupnosti vůbec není).

Jiný algoritmus neprochází čísla postupně, ale začne s číslem, které je v posloupnosti uprostřed. Pokud je hledané číslo menší (větší) než prostřední číslo, algoritmus dále pracuje pouze s levou (pravou) polovinou posloupnosti. Opět se podívá na prostřední číslo vybrané poloviny a vybere její polovinu (celkově tedy čtvrtinu), se kterou bude pokračovat. Tento algoritmus neprojde všechna čísla, ale pouze čísla v polovině, čtvrtině, osmině atd., dokud nenajde číslo c, nebo posloupnost už nelze rozpůlit (hledané číslo v posloupnosti není). Jeho složitost je O(log2n) – udělá nejvýše tolik kroků, kolikrát lze n rozdělit na polovinu.

Nevhodně navržený algoritmus může při velkém objemu vstupních dat počítat tak dlouho, že se uživatel výsledku nedočká, proto je výběr algoritmu velmi důležitý. Algoritmy lze zapisovat pomocí vývojového diagramu. Důležitými řídícími prvky algoritmů jsou různé cykly, podmínky a skoky.

programovací jazyk, procedura, funkce
Programovací jazyk je prostředek pro zápis algoritmů pro počítač. Programátor pomocí programovacího jazyka formuluje postup řešení problému a počítač jednotlivé kroky postupu interpretuje technickými prostředky.

Existuje velké množství a mnoho typů programovacích jazyků. Podle filozofie fungování programovacího jazyka se dělí:

-       procedurální

o  strukturované (C, BASIC)

o  objektově orientované (Java), někdy navíc událostmi řízené (Scratch)

-       deklarativní

o  funkcionální (Lisp)

o  logické (Prolog)

Programovací jazyky jako C++, Python, Object Pascal kombinují strukturované i objektové programování.

Procedury a funkce jsou části programu, které se při běhu programu provádí vícekrát, někdy i s různými vstupními hodnotami (parametry). Proto se procedura nebo funkce napíše odděleně od hlavní části programu a při běhu programu se pouze opakovaně spouští (volá). Někdy program využívá procedury nebo funkce, které vůbec nejsou součástí jeho kódu (například má k dispozici tzv. vestavěnou knihovnu s již hotovými funkcemi). Procedura pouze vykoná uvedené příkazy, funkce ještě navíc vrací hodnotu (nebo více hodnot) na místo, ze kterého byla z programu zavolána. Vrácenou (vypočítanou) hodnotu lze například uložit do proměnné, nebo použít pro nějaký další výpočet. Příkladem procedury může být nakreslení kružnice s daným středem a poloměrem, příkladem funkce výpočet druhé mocniny daného čísla (vrací výsledek).

datové struktury (integer, real, boolean, string, char ); využití mod a div
Datové typy v programování definují typ hodnot, kterých smí nabývat proměnná nebo konstanta. S proměnnými jednotlivých datových typů lze provádět různé operace. Někdy jde o stejnou operaci, ale různé provedení (například + u proměnných typu integer nebo string).

Pomocí základních datových typů lze tvořit složené typy. Příklady datových typů:

Integer – celé číslo, rozsah závisí na šířce datové sběrnice (16 bitů umožňuje číslo od -32768 do

32767). Při překročení rozsahu dochází k přetečení: 32767 + 1 = -32768. Čísla typu integer lze

sčítat, odčítat, násobit, dělit, dělit se zbytkem (div – výsledkem je celočíselný podíl, zbytek se

neuvádí), získat zbytek po dělení (mod). Operace mod se používá například při převodech

mezi různými číselnými soustavami, při kontrole dělitelnosti (například správně zadané rodné

číslo je dělitelné 11) nebo při šifrování.

Real – reálné číslo, zapisuje se s desetinnou tečkou, má větší rozsah než číslo typu integer, je

reprezentováno pomocí dvou celých čísel ve tvaru mantisa * 2exponent.

Boolean – smí nabývat hodnot True nebo False (logické ANO/NE)

Char – znak, například a, A, @, ?, :

String – textový řetězec, skládá se z více znaků, lze s ním provádět různé operace, například zřetězení

(+), zjištění délky řetězce (length)

Složené datové typy: pole, seznam, záznam (může obsahovat různé datové typy)

Zvláštní datové typy: ukazatel, soubor, komplexní číslo

rekurze a její využití v programech
Situace, kdy funkce uvnitř svého těla volá sama sebe, se nazývá rekurzivní volání funkce. Používá se při implementaci metody „rozděl a panuj“, kdy se složitější problém rozdělí na několik menších úloh stejného typu, jako byla ta původní.

Je vhodná například pro hledání nejkratší cesty, výherní strategie apod., kdy se zkouší různé možnosti pokračování. Metoda prohledávání s návratem se nazývá backtracking. Program se po prohledání možností do konce nebo do určité úrovně vrací zpět a zkouší jinou cestu. Rekurzi lze použít i k některým výpočtům, například výpočet faktoriálu, kde n! vypočítáme jako n-krát (n-1)! atd, až 1! = 1.

Rekurze může být časově náročná, proto je třeba toto řešení volit pouze v případě, kdy je k tomu skutečně důvod. Například při jejím použití pro backtracking se v praxi obvykle nezkouší všechny možnosti, ale pouze ty, kde zkoušení má smysl, a program je ještě nezkoušel (tzv. backtracking s ořezáváním, například hledáme umístění 8 dam na šachovnici tak, aby se neohrožovaly – nemá smysl zkoušet umístit další dámu na řádek nebo sloupec, kde už nějaká dáma je).

ladění programu
Ladění programu je součást vývoje programu, kdy programátor zkouší, jak program funguje, a hledá případné chyby. Pokud program několikrát proběhne bez chyby, ještě to nemusí znamenat jeho bezchybnost. Proto je při ladění třeba vyzkoušet různé hodnoty vstupovaných dat, a zejména různé výjimky, ke kterým může dojít. Například pokud uživatel programu zadá nesmyslnou hodnotu na vstupu, program na to musí nějak vhodně zareagovat, a neprovádět nesmyslný výpočet. V případě aritmetických výpočtů je například vhodné hlídat velikost vstupovaných hodnot (přetečení), znaménka (nelze odmocnit záporné číslo), nulu (nulou nelze dělit) apod.

POJMY: Full-HD, PCI-E, torrent
Full-HD je rozlišení televize (nebo monitoru) 1920 x 1080 (poměr stran 16:9). Někdy je Full HD označena schopnost přijímat signál s rozlišením 1080p a zobrazovat ho v původním rozlišení, případně schopnost zvětšení obsahu o menším rozlišení na 1080p.

PCI-E = PCI Express je standard systémové sběrnice (náhrada za paralelní PCI a AGP). Používá sériový port, který umožňuje dále zvyšovat frekvenci, na které sběrnice pracuje (a tím i přenosovou rychlost). Rychlost posledních verzí je: PCI-E 4.0 nabízí 2 GB/s v obou směrech komunikace, celkem tedy PCI-E 4.0 x 16 umožňuje rychlost 64 GB/s, PCI-E 5.0 x 16 nabízí 64 GB/s v jednom směru, v obou je to dvojnásobek.

BitTorrent je nástroj pro P2P distribuci souborů. Datové přenosy jsou rozkládány mezi všechny klienty, kteří si data stahují. Název BitTorrent se používá jako název distribučního protokolu, originální klientské aplikace a typu souboru s příponou .torrent. Soubor s příponou .torrent obsahuje metadata o sdílených souborech. Torrent je také označení pro sdílená data. Torrent soubory jsou zveřejňovány na webových stránkách, tzv. tracker (PHP skript) udržuje seznamy klientů, kteří torrent aktuálně sdílejí.

základní podmínky vhodného návrhu databází
Databáze je organizovaný soubor strukturovaných informací (dat), které se ukládají obvykle v elektronické podobě v počítačovém systému. Databáze je řízena softwarem pro správu databáze (DBMS). Celý databázový systém tvoří data, systém DBMS a přidružené aplikace. Většina databází používá k zadávání data a vytváření dotazů dotazovací jazyk SQL.

Aby bylo možné vytvořit vhodný návrh databáze, je třeba znát účet databáze. Databáze by měla zachovávat informace správné a úplné a zároveň není vhodné udržování duplicitních informací (tzv. redundantních dat). Návrhu databáze předchází analýza situace. Analýza zahrnuje zjištění struktury všech informací, které bude databáze uchovávat (které informace patří k sobě, zda musí být vždy všechny položky známé, jak jednoznačně určitou informaci identifikovat apod.). Při návrhu databáze je také třeba vzít v úvahu, kolik uživatelů k ní bude přistupovat, kdo a jaká data z databáze bude využívat, a kdo a jak bude jednotlivé typy údajů do databáze zadávat a případně je aktualizovat.

obecné vlastnosti návrhu databází, relační databáze 1:1, 1:N, M:N
Databáze musí být navržena tak, aby obsahovala všechny potřebné údaje a aby bylo jasné, jakým způsobem se k jednotlivým údajům dostat. Nejprve je třeba shromáždit všechny typy údajů, které mají být v databázi zaznamenány, rozdělit údaje do tabulek a informace do sloupců, zvolit primární klíče a vytvořit relace mezi tabulkami. Funkčnost databáze se zkouší na určitém vzorku dat, teprve po odzkoušení se do databáze importují (navstupují) reálná data.

Relační databáze je tvořena tabulkami vzájemně propojenými vztahy (relacemi). Jednotlivé uchovávané údaje jsou v jednotlivých tabulkách, v jedné tabulce jsou vždy data, která spolu nějak souvisí a popisují danou entitu (sledovaný objekt). Například v jedné tabulce jsou uložena data týkající se jednotlivých studentů (jméno, příjmení, datum narození, bydliště, třída) a v druhé tabulce data týkající se třídy (třída, místnost, třídní učitel, vyšší/nižší gymnázium apod.). Tyto dvě tabulky jsou propojeny pomocí relace student.třída = třída.třída. To v praxi znamená, že pro konkrétního studenta lze v databázi dohledat i údaje o jeho třídě (tedy například, kdo je jeho třídní učitel, nebo která místnost je třídě přidělena).

Relace mezi tabulkami udávají, kolik záznamů ze dvou propojených tabulek může být ve vzájemném vztahu. Relace může být typu 1:1, 1:N, M:N. Příklady jednotlivých typů relací:

-       1:1 - v tabulce Zaměstnanec jsou základní údaje o zaměstnanci a v tabulce Životopis jsou uloženy jednotlivé životopisy zaměstnanců. K jednomu zaměstnanci patří maximálně jeden životopis a k jednomu životopisu patří nejvýše jeden zaměstnanec.

-       1:N – vazba mezi tabulkami Třída a Student. V jedné třídě může být více (N) studentů, jeden student patří do jedné třídy.

-       M:N – vztah mezi tabulkou Osoby a Noviny. Jedna osoba může číst více (N) různých novin. Jedny konkrétní noviny může číst více (M) různých osob. Tento typ relace se v databázi realizuje pomocí přidané tabulky, která je s první i druhou tabulkou ve vztahu 1:N.

základní příkazy jazyka SQL
Jedná se jazyk pro práci s daty (tabulkami) v databázi.

CREATE – vytvoření databáze

DROP – smazání databáze

INSERT – vložení nového záznamu do tabulky

DELETE – vymazání záznamu z tabulky

UPDATE – změna záznamu v tabulce

SELECT – výběr záznamů z tabulky (tabulek) podle zadaných podmínek

Například: SELECT student.jmeno, student.prijmeni, klasifikace.predmet, klasifikace.známka    … co se má vybrat

FROM student, klasifikace                                                                                      … ze kterých tabulek

WHERE student.cislo_studenta = klasifikace.cislo_studenta                                    … propojení tabulek

ORDER BY prijmeni                                                                                                             … třídění dat

specializované databázové programy (Microsoft Access, MySQL)
Příklady systémů pro správu databáze (DBMS):

Microsoft Access – správa relačních databází, je součásti Microsoft Office

MySQL – relační databázový systém s otevřeným zdrojovým kódem, byl navržen pro webové aplikace a může běžet na libovolné platformě, je oblíben pro internetové obchody

Další: SQL CE, Firebird, Oracle

formuláře, sestavy, dotazy
Pomocí dotazu lze z databáze vybrat data, která splňují určité podmínky. Dotaz umožňuje data také setřídit, případně seskupit podle určitých kritérií a vypočítat součtové hodnoty (maximum, průměr apod.) Dotaz se provádí pomocí příkazu SELECT.

Sestava slouží k přehledné prezentaci aktuálních dat v databázi vybraných pomocí dotazu (dotazů). Jedná se o formátovaný přehled dat, často se souhrnnými hodnotami (například Celkový příjem za měsíc). Sestavu lze vytisknout.

Formulář slouží pro vstup, editaci a mazání dat v databázi. Může mít různé další funkce, například předvyplní některá pole, provede kontrolu zapsaných údajů apod.

POJMY: GUI, PDF, trojský kůň
GUI = Graphic User Interface je uživatelské rozhraní, které umožňuje ovládat počítač pomocí interaktivních grafických ovládacích prvků. Na monitoru jsou vidět okna, ve kterých programy zobrazují svůj výstup. Uživatel používá klávesnici, myš a grafické vstupní prvky jako jsou menu, ikony, tlačítka, posuvníky, formuláře a podobně.

PDF = Portable Document Format je souborový formát vyvinutý firmou Adobe pro ukládání dokumentů nezávisle na softwaru i hardwaru, na kterém byly pořízeny. Soubor typu PDF může obsahovat text i obrázky a dokument se na všech zařízeních zobrazí stejně. Vytvářet PDF dokumenty lze v Adobe Acrobat nebo PDF-XChange Pro. Prohlížet je lze například v Adobe Reader. Většina dobrých grafických programů a textových editorů umožňuje export do formátu PDF (například Word), vytvořit PDF z textu lze také jeho odesláním na virtuální tiskárnu, která tiskne do souboru. Formát PDF je založen na jazyce PostScript.

Trojský kůň je program předstírající užitečnou činnost. Nemá schopnost šíření, a proto jej nelze řadit k počítačovým virům. Uživatel spustí infikovaný „užitečný“ program. Po spuštění program vykoná jednorázově destrukční činnost, např. smaže soubory na HD, přepíše CMOS paměť (paměť, která uchovává informace o konfiguraci počítače) apod. Nějakou dobu může dokonce tento program fungovat neškodně a začít škodit až po několikátém spuštění.

šablona, sešit, list, buňka
Sešit je soubor v Excelu, který obsahuje jeden nebo více listů. Lze vytvořit z prázdného souboru nebo ze šablony. Přípona souboru se sešitem je podle verze Excelu .xls, .xlsx nebo .xlsm (sešit s podporou maker).

Pokud často používáme určité rozložení nebo data v sešitu, lze soubor uložit jako šablonu a použít ho při tvorbě příštího souboru. Šablona se ukládá ve formátu .xltx nebo .xltxm (šablona s podporou maker).

Buňka je jedno pole sešitu, adresa buňky se skládá z pojmenování sloupce (např. A) a čísla řádku (1). Buňka může obsahovat číslo, text, datum, ale i hypertextový odkaz, obrázek nebo připojený soubor.

základní operace s buňkami, formát buňky
Základní operace s buňkami jsou vložení hodnoty do buňky (hodnota se zobrazuje i v horním řádku okna), smazání hodnoty, úprava hodnoty nebo kopírování hodnoty z jedné buňky do druhé. Pokud chceme zkopírovat hodnotu jednorázově, lze to provést pomocí kláves CTRL+C, CTRL+V. Jestliže do druhé buňky vložíme znak = a zkopírujeme odkaz na první buňku (kliknutím myší na tuto buňku), hodnota v druhé buňce se bude automaticky aktualizovat vždy, když se změní hodnota v buňce první.

Buňce a jejímu obsahu lze nastavit formát. Můžeme nastavit například font, barvu, velikost a typ písma, zarovnání, ohraničení buňky, barvu pozadí, a dále formát zadaného údaje (například počet zobrazovaných desetinných míst u čísla).

použití vzorců, relativní a absolutní odkaz, podmíněné formátování
Vzorce zadáváme pomocí znaku =, ve vzorci pak můžeme kromě čísel a různých funkcí použít také hodnoty z jiných buněk. Excel umí pracovat i s logickými operacemi (A, NEBO) a s podmínkou (KDYŽ). Vzorec pro danou buňku se zobrazuje v horním řádku okna, v buňce samotné vidíme výsledek výpočtu.

Při tvorbě vzorce v tabulce potřebujeme někdy využít hodnotu z nějaké jiné buňky. Ve vzorci použijeme odkaz na tuto buňku. Jestliže vzorec zkopírujeme do dalších řádků tabulky, ve vzorci dojde k automatickému přepočítání čísel řádků v odkazech na buňky, které vzorec obsahuje. Například pokud se ve vzorci v buňce B1 odkážeme na hodnotu v buňce A1, při zkopírování tohoto vzorce do dalšího řádku do buňky B2 se automaticky odkaz ve vzorci změní na odkaz na A2. Totéž se děje při kopírování buňky do jiného sloupce. Tomuto odkazu se říká relativní, protože se mění v závislosti na umístění buňky, ve které je vzorec.

Někdy ale potřebujeme, aby se všechny buňky při výpočtu odkazovaly na jednu konkrétní buňku. Toho docílíme použitím absolutního odkazu – místo adresy buňky A1 napíšeme $A$1. V tomto případě se při kopírování vzorce odkaz na buňku nemění.

Někdy se hodí použít smíšený odkaz. Například pokud uvedeme ve vzorci odkaz $A1, při kopírování vzorce zůstane zachován odkaz na sloupec A a bude se měnit pouze číslo řádku.

Podmíněné formátování je nastavení formátu buňky v závislosti na jejím obsahu. Lze tak nastavit například, aby se kladné hodnoty zobrazovaly modrým písmem a záporné červeným. Pokročilejší podmíněné formátování umožňuje nastavit formát buňky i v závislosti na obsahu jiné buňky (nebo jiných buněk).

vytváření a práce s grafy

K vytvořené tabulce v Excelu je možné vytvořit i graf. Při tvorbě grafu je třeba označit oblast s daty, která chceme v grafu znázornit, a poté vybrat typ grafu a případně nastavit další vlastnosti (popisy os, legendu, barevnost grafu, nadpis grafu apod.). Graf vytvořený z určité tabulky zůstává s touto tabulkou propojen. Pokud dojde ke změně dat v tabulce, automaticky se změní data i v grafu. Nejčastěji používané typy grafu jsou sloupcový (vývoj sledované veličiny v určitém časovém období, případně porovnání více veličin), spojnicový (vývoj, trend) nebo koláčový (podíl, procentuální zastoupení jednotlivých typů hodnot).

filtrování, kontingenční tabulka
Filtrování se používá pro výběr pouze některých dat z tabulky, která splňují zadaná kritéria. Například pokud chceme vybrat ze seznamu studentů pouze studenty z jedné třídy, nastavíme filtr na položku třída. Někdy chceme vidět všechny hodnoty, ale v určitém pořadí (například od nejlepšího výsledku po nejhorší). Pak použijeme volbu třídění.

Kontingenční tabulka se využívá pro statistické zpracování velkého množství dat a pro zjišťování vztahů mezi různými hodnotami. Například chceme zjistit, kolik kusů jednotlivých typů produktu se prodalo v jednotlivých měsících nebo na jednotlivých prodejnách, kolik se prodalo za standardní cenu a kolik ve slevě apod. Kontingenční tabulka umožňuje provést tyto výběry velmi rychle (na kliknutí myší). Navíc je možné podle potřeby doplnit do výběru podrobnější data (jednotlivé produkty daného typu), nebo naopak vytvořit souhrnný přehled (prodej za měsíc celkem). Dále lze pomocí kontingenční tabulky vysledovat vztahy a závislosti mezi jednotlivými položkami. Výběry dat podle určitých kritérií lze například zjistit, zda existuje nějaký vztah mezi typem zákazníka (věk, pohlaví, místo bydliště) a nakoupeným typem produktu, tj. kteří zákazníci kupují které produkty.

propojení s Microsoft Office Word
Součástí dokumentu ve Wordu může být například tabulka vytvořená v Excelu. Word umožňuje propojení s původní tabulkou tak, aby se změna hodnot v tabulce v Excelu automaticky promítla i do dokumentu ve Wordu. Postup: V Excelu vytvoříme tabulku, zkopírujeme ji a vložíme do Wordu. Při vkládání je třeba vybrat Vložit propojení (pomocí volby Možnosti vložení nebo Vložit jinak). Tím zajistíme, že změna v původní tabulce v Excelu se okamžitě projeví i v souboru ve Wordu. Stejným způsobem je možné propojit data i opačně z Wordu do Excelu.

POJMY: hardware, pevný disk, typografie
Hardware jsou všechny fyzické součásti a zařízení počítače (vnitřní i vnější).

Pevný disk je magnetické úložiště dat. Jedná se o paměť, kde data zůstávají i po vypnutí počítače.

Typografie je obor, který se zabývá tiskovým písmem a jeho grafickou úpravou. Správně upravený text by měl být dobře čitelný, přehledný, srozumitelně členěný, bez chyb atd. K typografické úpravě patří například volba fontu, psaní mezer (včetně pevné mezery), odstavce, nadpisy, zápisy číselných údajů.

vlastnosti vektorové grafiky
Základní prvky jsou čáry a křivky. Grafická informace se ukládá v podobě matematického zápisu, který definuje tvar čáry nebo křivky. Používá se reprezentace pomocí vektorů (vektor je směrovaná úsečka, má počátek, směr a velikost). Celkový obraz je tvořen složenými objekty (geometrickými útvary, písmeny apod.), které mohou být různě seskupené tak, aby držely pohromadě. Objekty se mohou vzájemně prolínat a překrývat, je možné měnit jejich vlastnosti (tvar, barvu, průhlednost apod.), přesouvat je a měnit jejich pořadí zobrazení, nebo rozdělovat skupiny objektů na původní objekty.

Výhody: Ani při velkém zvětšení nedochází k rozostření, velmi přesná grafika (díky matematické definici), křivky a objekty lze kdykoliv upravit, obrázek lze převést do rastrového formátu.

Nevýhody: Těžko se věrně napodobuje obrázek, je nutná znalost daného prostředí programu, software pro zpracování je většinou drahý.

použití vektorové grafiky
Používá se v profesionální konstruktérské činnosti (CAD), pro tvorbu grafických a kartografických informačních systémů (GIS, Google maps), v reklamě a propagaci.

Pro tvorbu vektorové grafiky lze použít například programy Zoner Callisto, Corel Draw, AutoCAD, 3D Studio (MAX), Inkscape. Přípony souborů s vektorovou grafikou mohou být například cdr, wmf, ai, emf, plt.

kreslení čar, základních tvarů, křivek
Obrázek je složen z křivek (vektorů), křivky spojují jednotlivé kotevní body a mohou mít definovanou výplň (barevná plocha nebo barevný přechod). Těmto čarám se říká Bézierovy křivky. Pomocí čtyř bodů je popsán libovolný úsek křivky. Dva body jsou krajní (kotevní) a dva určují tvar křivky (kontrolní). Spojnice mezi kontrolním a kotevním bodem je tečnou k výsledné křivce.

V praxi to znamená možnost kdykoliv měnit tvar i velikost nakreslené křivky pomocí změny kontrolního bodu.

práce s objekty (uspořádání, seskupování, logické operace)
Obrázek ve vektorové grafice lze poskládat z jednotlivých objektů (a pak zase na jednotlivé objekty rozebrat). Objekty lze různě uspořádat (například umístit objekt dopředu) nebo seskupit (vytvořit jeden objekt).

Logické operace (průnik, sjednocení, rozdíl) se používají k tvarování objektů. Využívají toho, že se dva objekty nějakou částí překrývají. Pomocí průniku dvou přes sebe umístěných objektů získáme objekt ve tvaru té části objektů, ve které se překrývají. Sjednocením dvou objektů získáme objekt ve tvaru obou objektů dohromady. Pokud použijeme rozdíl, dostaneme tu část objektu, která se s druhým objektem nepřekrývá. Lze odečíst zadní objekt od předního nebo naopak.

barvy, výplně, kapátko, plechovka
Jednotlivé objekty lze vybarvovat. Používají se barevné modely RGB (0-255) nebo CMYK (0-100, čím nižší číslo, tím méně dané barvy).

Kapátko umožňuje „nabrat“ barvu nebo i atributy některého objektu a přenést na jiný objekt.

Plechovka slouží k vyplnění základního tvaru nebo tvaru ohraničeného křivkami barvou, barevným přechodem nebo vzorkem. Objekt lze vyplnit i barvou nabranou kapátkem.

efekty a filtry, vrstvy, import a export, tisk
Programy pro vektorovou grafiku nabízejí řadu různých efektů, například vyhlazení škrábanců, zešikmení nebo vysunutí objektu, deformace, přidání stínu, zprůhlednění objektu apod.

Dále lze aplikovat různé filtry. Filtr je poloautomatický nástroj, který mění vzhled obrázků. Aplikuje se na vybranou vrstvu nebo na aktivní výběr. Aby bylo možné aplikovat některé filtry, je třeba převést obrázek z vektorové grafiky do rastrové. Příkladem filtru je třeba reliéf (plastický efekt), vír (spirálový efekt), světelné efekty (nasvícení, barva a intenzita světla), rozostření.

Vrstvy jsou neviditelné roviny, ve kterých leží jednotlivé objekty. Roviny jsou naskládané přes sebe. Změnou pořadí vrstev můžeme měnit viditelnost objektů v určité vrstvě. Vrstvy umožňují lepší organizaci a úpravy objektů ve složité kresbě. Například při vytváření architektonického plánu budovy lze uspořádat různé součásti budovy (např. sanitární a elektrické rozvody) jejich umístěním do oddělených vrstev. Vytváření nových vrstev nebo přepínání mezi jednotlivými vrstvami se provádí pomocí Správce objektů (v menu Okno – Ukotvitelné panely).

Soubory s vektorovou grafikou lze ukládat v různých jiných formátech a naopak. Například Corel Draw umí importovat soubory vytvořené v jiných aplikacích (i PDF) a exportovat do řady formátů (PNG, BMP, PDF).

Před tiskem je soubor třeba převést do barevného formátu CMYK (RGB je vhodný pro zobrazení na monitoru).

POJMY: HDMI, pixel, WWW
HDMI je konektor pro přenos nekomprimovaného obrazového a zvukového signálu v digitálním formátu.

Pixel (zkratka px = picture element) je nejmenší jednotka digitální rastrové grafiky. Můžeme si ho představit jako bod, nebo lépe jako malý čtvereček. Každý pixel obsahuje informace o poloze (x-ová a y-ová souřadnice) a barvě (RGB nebo CMYK barevný model). Obrázek v rastrové grafice se skládá z pixelů, při velkém zvětšení jsou vidět jednotlivé jednobarevné čtverečky

WWW = World Wide Web je systém pro prohlížení, ukládání a odkazování dokumentů nacházejících se v Internetu. Dokumenty (webové stránky) si prohlížíme pomocí webového prohlížeče, jsou uloženy na webových serverech a jsou vzájemně propojeny pomocí hypertextových odkazů zapisovaných ve formě URL. Webové stránky jsou popsány pomocí HTML jazyka a pro jejich přenos mezi počítači se používá http protokol.

obecné vlastnosti prezentačních programů
Prezentační program je program, který umožňuje vytvořit prezentaci, tj. sérii stránek (snímků) s přehledně zobrazenými informacemi. Tvorba prezentace obvykle zahrnuje výběr nebo tvorbu pozadí snímků, výběr nebo tvorbu objektů, které snímek obsahuje (texty a obrázky), přiřazení dynamických prvků k objektům (animace, zvuk) a úpravu kompozice (rozmístění prvků na obrazovce).

Příkladem prezentačního programu je Impress (bezplatný) nebo PowerPoint (placený, součást Microsoft Office).

typografické zásady pro tvorbu prezentací
Prezentace by měla být stručná a výstižná a měla by odpovídat účelu a vyměřenému času.

Text by měl být napsán velkým písmem, maximálně deset řádků. Nepíše se vše, pouze záchytné body, které pak prezentující slovně rozvede a vysvětlí. Nepíšeme celé věty, ale odrážky.

Velikost písma, barvu objektů a kontrast pozadí a popředí volíme tak, aby bylo vše dobře viditelné a čitelné. Nejlépe se čte bílý text na tmavém pozadí. Nekombinujeme různé typy a barvy písma, vše by mělo být jednoduché.

Prezentace by měla být doplněna obrázky, grafy, tabulkami apod. Upoutají pozornost, dodají prezentaci na zajímavosti, musí být názorné.

Velké množství animací, létajících textů nebo blikajících obrázků ztěžuje orientaci diváků, rozptyluje pozornost.

Na konci prezentace je vhodné ji krátce shrnout a uvést zdroje, z nichž se čerpalo.

základní vlastnosti PowerPointu
Program PowerPoint je poměrně jednoduchý na ovládání. Okno aplikace je rozděleno na tři části. Vlevo je sloupec pro zobrazení osnovy a náhledu snímků. Osnova slouží k přehlednější orientaci především u delších prezentací. Vpravo je prostor hlavní pracovní plochy. Zde se tvoří a upravují vlastní snímky. Pod hlavní pracovní plochou je úzký pruh určený pro psaní poznámek vztahujících se k danému snímku. Tyto poznámky jsou určeny pouze pro autora a při vlastní prezentaci se nezobrazují. V horní části okna PowerPointu se nacházejí pásy karet, které obsahují všechny funkce pro tvorbu a úpravu prezentace. Jednotlivé snímky lze kopírovat, měnit jejich pořadí, nebo nastavit pozadí u jednoho snímku a použít ho pro všechny.

šablony, snímky, rozvržení obrazovky, textové pole
Pro vytvoření nové prezentace můžeme použít předpřipravenou prázdnou prezentaci, která se aktivuje po spuštění PowerPointu. Pro začátek získáme jeden čistý snímek, bez textů, s bílým pozadím, bez efektů a se základním nastavením. Druhý způsob je použití některého z připravených motivů. Získáme jeden snímek s připravenou grafickou úpravou. Další snímky tuto úpravu – motiv přebírají. Motiv znamená barevnou úpravu snímků a jeho rozložení (barva pozadí, textu, typ písma a rozmístění textových polí). Také můžeme použít některou z již připravených šablon. Získáme nejen grafické rozvržení snímku, ale také připravenou osnovu prezentace. PowerPoint nabízí připravené šablony prezentací pro mnoho různých příležitosti. V podstatě stačí upravit jejich obsah a máme hotovo. Vlastní vytvořenou šablonu lze také uložit a příště použít.

animace, vkládání objektů, graf, zvuk
Animace jsou efekty při zobrazení jednotlivých objektů (text, obrázek) v prezentaci. Pomocí animace se může objekt objevit, zmizet nebo se přesunout. Animace může být spuštěna automaticky při zobrazení snímku, nebo může být vyvolána nějakou událostí. Například kliknutím myší na nějaký objekt, po dokončení předchozí animace nebo po uplynutí určité doby. V prezentaci ji lze použít v situaci, kdy je posluchačům položena otázka, následuje její zodpovězení posluchači, a pak se na kliknutí objeví správná odpověď pro kontrolu. Podobně fungují i testy, které si testovaný spustí sám, vybere nebo napíše odpověď a poté se mu zobrazí výsledek a hodnocení odpovědi. Dále se může použít například v situaci, kdy je třeba postupně předvést více různých možností řešení nějakého problému pro porovnání (například se zobrazí možné cesty mezi dvěma místy, nebo několik variant financování projektu apod.). Obecně je vhodné animace nepoužívat příliš mnoho, ale dát je na místa, kde potřebujeme upoutat pozornost posluchačů nebo nastartovat diskuzi.

Objekty, které lze vložit do prezentace, mohou být obrázky, hypertextové odkazy, odkazy na jiné snímky v prezentaci, tabulky, grafy, zvuky, videa.

principy prezentování
Prezentace (např. v PowerPointu) slouží jako vodítko, souhrn a doplnění předkládaných informací. Neměla by být příliš dlouhá, měla by dodržovat typografická pravidla (čitelnost, stručnost, přehlednost, srozumitelnost, jednoduchost, odrážky) a obsahovat název a jméno autora a přehled zdrojů. Prezentující by měl mluvit spatra, nahlas, srozumitelně, měl by rozumět prezentovanému tématu a úroveň obtížnosti výkladu by měl volit s ohledem na okruh posluchačů. Prezentaci by neměl doslova číst, ale měl by uvést podrobnější informace k jednotlivým bodům. Je vhodné uvést vlastní názor nebo vlastní zkušenost s probíraným tématem, případně další praktické příklady. Na konci prezentace by měl být závěr (zopakování toho nejdůležitějšího) a poděkování za pozornost. Posluchači mohou být poté vybídnuti k diskuzi nebo jim může být zadán test pro kontrolu, zda prezentovanému tématu porozuměli. V každém případě je třeba počítat s dotazy posluchačů a vymezit jim prostor buď v průběhu prezentace, nebo na konci. Prezentaci je vhodné si předem přeříkat  (vyzkoušet si časové rozložení jednotlivých částí), pokud je to možné, vyzkoušet si předem techniku na místě, a pro každý případ mít s sebou prezentaci i v pdf formátu.

POJMY: HTML, počítačový zdroj, VGA
HTML Markup Language je značkovací jazyk používaný pro tvorbu webových stránek, které jsou propojeny hypertextovými odkazy. Umožňuje publikaci dokumentů na Internetu. Je charakterizován množinou značek (tagů) a jejich vlastností (atributů).

Napájecí zdroj počítače je zařízení potřebné k napájení komponent počítače. Zdroj se zapojuje do elektrické sítě. V počítači jsou ke zdroji připojeny základní deska, pevné disky, mechaniky, aktivní chladiče a grafická karta. Ostatní součásti počítače získávají napětí ze základní desky. Zdroj je třeba chladit, obvykle se používá ventilátor. Výkon zdroje se liší podle způsobu využití počítače (obvykle 300 – 500 W, na hry 500 - 800 W, zdroje pro servery 800 - 1 400 W).

VGA je starší standard firmy IMB pro přenos analogového video signálu. Používá se zejména pro promítací zařízení a starší monitory.

fyzikální principy uložení dat
Paměťové médium je paměťový nosič datových informací. Paměťová média umožňují ukládání datových souborů a jejich přenos mezi počítači a dalšími zařízeními (vnější paměť), ale i uchovávání dat v počítači (vnitřní paměť počítače, pevné disky) nebo ukládání dat na síťové datové úložiště (cloud). Nosičem datového záznamu může být digitální i analogový signál. Digitální data se ukládají většinou v binární formě. Záznam dat na datové médium může být trvalý, přepisovatelný nebo nestálý (volatilní) – po vypnutí napájení se obsah ztratí.

Podle principu ukládání dat se paměťová média dělí na:

-       Magnetická – disketa, pevný disk, magnetická páska (audiokazeta, videokazeta)

Ukládání a čtení dat probíhá pomocí magnetické indukce, data jsou uložena jako zmagnetizovaná místa na magneticky tvrdším materiálu záznamové vrstvy.

-       Optická – CD, DVD, Blue-ray, HD DVD

Společné jsou 3 základní vrstvy: polykarbonátová (ochranná), záznamová a odrazivá. Při    zápisu se působením laserového paprsku mění vlastnosti barviva v záznamové vrstvě, odražení laserového paprsku pro čtení umožňuje odrazivá vrstva.

-       Elektronická – USB flash disk, paměťové karty (například SD, MMC, CF)

Data jsou ukládána v poli unipolárních tranzistorů, informace se ukládá pomocí elektronů, přítomnost nebo nepřítomnost elektrického proudu v tranzistoru představuje 0 nebo 1.

pevný disk, paměť RAM, diskety, CD, DVD, páskové mechaniky, cloud
Pevný disk (HDD, Hard Disk Drive) je elektromechanické zařízení pro záznam a čtení adresovatelných dat, paměť o velké kapacitě a s pomalejším přístupem než operační paměť RAM. Používá se v počítačích jako sekundární a záložní paměť. Ukládání a čtení probíhá pomocí magnetické indukce.

Data jsou na pevném disku uložena v podobě magnetického záznamu. Čtení a zápis dat na magnetickou vrstvu zajišťuje čtecí a zápisová hlava. Data jsou na povrchu pevného disku organizována do soustředných kružnic zvaných stopy, každá stopa moderního disku obsahuje pevný počet sektorů. Uspořádání stop, povrchů a sektorů se nazývá geometrie disku.

Solid-state drive (SSD) je typ datového média, který ukládá data na polovodičovou flash paměť.

Polovodičové paměti RAM jsou rychlejší, ale jsou volatilní a jsou dražší než diskové paměti při přepočtu ceny za jeden bit. Používají se především jako operační paměti počítačů. Slouží tedy k uchování údajů, které počítač potřebuje pro zpracovávání právě prováděné úlohy. Údaje, které je potřeba uchovat i po vypnutí počítače, musí být uloženy do nevolatilní paměti – obvykle na pevný disk. Jeho nižší rychlost je kompenzována vyšší kapacitou a nezávislostí na napájení.

Disketa (pružný disk) je magnetické datové médium sloužící k ukládání a přenášení elektronických dat. Dnes už se využívá jen omezeně (průmyslové počítače).

Další z paměťových médií, která se pro ukládání dat využívají méně, jsou lisované kompaktní disky (CD) a DVD, existují přepisovatelné i nepřepisovatelné varianty.

Pásková jednotka (též označován jako streamer) je zařízení pro záznam dat, které provádí čtení a zápis dat na magnetickou pásku. Záznam na magnetické pásky se používá zejména pro archivaci a zálohování důležitých dat, typicky pro vytváření záloh obsahu pevných disků Tento typ média je relativně levný a má dlouhou životnost. Vyplatí se pro ukládání velkého množství dat.

Cloud je online úložiště dat. K datům můžeme přistupovat a pracovat s nimi z jakéhokoliv zařízení a z libovolného místa. Danou službu zajišťuje skupina serverů (oblak neboli cloud serverů). Mezi nejznámější cloudy patří Google Drive, One Drive od Microsoftu, iCloud od Apple nebo Dropbox od Amazonu.

klady a zápory pevných disků, SSD disků, dalších záznamových médií
Pevné disky obsahují pohyblivé mechanické součásti a jsou náchylnější k poruchám než jiné součásti počítače. Zvláště s běžícími disky je třeba zacházet velmi opatrně. Částečnou ochranou proti nárazu hlaviček do povrchu disku je tzv. parkování čtecích hlav. Při vypnutí disku se automaticky uloží hlavy mimo datovou oblast.

SSD oproti klasickým pevným diskům neobsahuje pohyblivé mechanické části (menší riziko poškození), má mnohem nižší spotřebu elektrické energie a vyšší rychlost při čtení. V poměru ke kapacitě je dražší.

Pro jeden počítač lze použít oba typy disků (SSD na operační systém, HDD na data), existuje i SSHD, který kombinuje obě technologie.

Diskety se využívají pro nouzové bootování v zastaralých systémech a pro aktualizaci BIOSu, pokud selže. Vybavení, které vyžaduje použití disket, se stále používá v hudebním průmyslu a divadelní technice.

Nevýhodou pásek byly problémy způsobené čtením dat ze stále běžící pásky. Při přerušení přenosu trvalo dlouho, že se čtení obnovilo. Přenos byl pomalý a málo plynulý, životnost jednotky i média byla nízká. Později byla vyvinuta technologie pro snížení počtu start-stop situací. Dnes už jednotky umí dynamicky přizpůsobit rychlost pásky vůči rychlosti dodávky dat z počítače.

Výhodou uložení dat v cloudu je možnost dostat se k datům odkudkoliv, snadné sdílení dat pomocí poskytnutí přístupu, snadná možnost zálohy dat a určitý základní prostor na úložišti zdarma. Nevýhodou je nedostupné internetové připojení v některých místech, pomalý internet, vypadávání internetu apod., poskytovatel úložiště získává určitá práva k uloženým datům (neukládat důvěrná nebo osobní data).

zabezpečení dat (backup, RAID, šifrování)
Některé technologie používané pro zabezpečení dat z různých hledisek:

Záloha (backup) dat slouží k obnovení dat v případě jejich nechtěného smazání, ztráty nebo poškození, nebo pro případ potřeby návratu k některé předchozí verzi dat. Kopie dat se ukládá na jiném datovém nosiči (často na jiném místě). Pro zálohování většího množství dat se používá specializovaný software (i hardware). Někdy je třeba sledovat všechny změny dat, které postupně nastaly – to se děje zápisem každé změny do žurnálu změn (logu). Tak je možné zjistit přesný obraz dat v minulosti. Data lze zálohovat i pomocí cloudu.

Technologie RAID umožňuje duplicitní ukládání dat pro případ fyzického selhání pevného disku. Používají se technologie prokládání nebo zrcadlení dat nebo jejich kombinace.

Šifrování slouží k ochraně dat před nepovolanými osobami. Jde o proces, kterým se elektronická data pomocí kryptografie převádí na šifrovaná data. Ta může přečíst pouze majitel dešifrovacího klíče. Pokud dojde ke krádeži zařízení (notebooku, mobilu apod.), k zašifrovaným datům se bez šifrovacího klíče nelze dostat. Data lze šifrovat i skrývat, při každodenní práci to ale zpomaluje systém. Pro zaheslování souborů lze použít například WinRAR, je nutné použít tzv. bezpečné heslo (dostatečně dlouhé, kombinace číslic, malých a velkých písmen a speciálních znaků). Šifrování se používá i v e-mailových zprávách ve formě elektronického podpisu. Existují placené i neplacené programy pro šifrování dat, některé jsou přímo součástí operačního systému.

základy vyhledávání dat v databázi
Databáze obsahují často velké množství dat a vyhledávání potřebných informací může být časově náročné. Pro zrychlení vyhledávání v databázi se používá index (klíč). Index je obvykle definován výběrem tabulky a jednoho konkrétního sloupce (nebo sloupců) a dále určením typu indexu. Vytvoření indexu zvyšuje nárok na operační paměť a diskový prostor, ukládání do databáze je zpomaleno (spolu s daty se vytváří se a ukládají i indexy), ale čtení se značně urychlí. Při použití indexů se při hledání požadované informace nehledá podle toho, jak jsou řádky tabulky uloženy za sebou, ale pomocí indexu se přistupuje přímo k vybraným řádkům tabulky. Protože každý index zabírá nějakou část paměti a zpomaluje operace, které ukládají nebo mění obsah sloupců, je třeba indexy navrhnout tak, aby zahrnovaly pouze nejčastější a nejdůležitější možnosti vyhledávání.

Příklad vytvoření tabulky a indexu na této tabulce pomocí SQL příkazu:

CREATE TABLE knizka (

id_knizka SERIAL,                                      -- primární klíč, automatické pořadové číslo záznamu

nazev VARCHAR(40) NOT NULL,

autor VARCHAR(40) NOT NULL,

……

);

CREATE INDEX i_autor ON knizka (autor)

Příkaz vytvoří index pro položku autor. Hledání a třídění podle autora bude optimalizováno databázovým strojem. Lze použít více typů indexů:

-       Primární index obsahuje primární klíč, jednoznačně identifikuje záznam a může se v každé tabulce vyskytovat pouze jednou. Obvykle se nazývá ID a je celočíselného typu.

-       Unikátní index opět jednoznačně identifikuje záznam, ale v tabulce jich může být více.

-       Index (sekundární index, vedlejší index – v příkladu) umožní uspořádání dat podle příslušných hodnot ve sloupcích, ke kterým je vázán, urychluje vyhledávání záznamů v databázi a hodnoty nemusí být unikátní. Může jít i o fiktivní sloupce (hodnoty vypočtené z hodnot fyzických sloupců).

-       Fulltext index slouží k optimalizaci fulltextového vyhledávání v daném sloupci tabulky (například pomocí udržování statistiky slov, které byly v tomto sloupci zadány, v operační paměti)

POJMY: Chrome, POP3, základní deska
Google Chrome je bezplatný webový prohlížeč společnosti Google. V současné době je to nejrozšířenější webový prohlížeč.

POP3 je internetový protokol pro stahování e-mailových zpráv ze vzdáleného serveru na klienta. Stahuje ze serveru všechny zprávy (například i spam), naproti tomu protokol IMAP už umí pracovat se zprávami přímo na serveru. Pro odesílání zpráv se používá protokol SMTP.

Základní deska je základní hardware počítače. Jde se o plošný spoj osazený potřebnými integrovanými obvody. Hlavním úkolem základní desky je propojit jednotlivé součástky počítače do fungujícího celku a rozdělit jim elektrické napájení, které základní desce poskytuje zdroj.

využití programů dodávaných s Windows
Součástí operačního systému Windows je řada nástrojů pro práci se zvukem, textem a obrázky, např.:

-       WordPad – textový editor, jednoduché ovládání

-       Malování – rastrová grafika, jednoduché ovládání, ke snadné a rychlé úpravě obrázku

-       Malování 3D – rozšíření malování a 3D objekty a další možnosti (průhledné pozadí)

-       Fotky -  základní úprava a prohlížení fotografií, lze zkombinovat fotky s videem nebo zvukem

-       Hlasový záznam – nahrání zvuku

-       Windows Media Player – přehrávač audio/video, je součástí operačního systému Windows

-       Kamera – pomocí integrované kamery nebo připojené webkamery lze natáčet videa

-       Záznam postupu – automaticky uložit kroky (textový popis ovládacích prvků, na které jsme klikli + snímek obrazovky, pak lze uložit do souboru)

-       Xbox – lze nahrát záznam z her (nebo dění na obrazovce)

-       Editor videa

-       Windows Movie Maker – vytváření a úprava videonahrávek, původně byl součástí OS

Audacity
Nahrávání, úprava a přehrání zvuku. Zvuk lze nahrávat z mikrofonu nebo z jiných zařízení připojený přes konektor pro vnější vstup. Například je možné připojit magnetofon a přes Audacity zaznamenat a digitalizovat staré audio kazety.

Lze kombinovat i více zvukových stop, například hudbu a mluvené slovo. Je možné odstranit šum, části zvuku kopírovat a vložit na nějaké místo, nebo naopak vymazat. Pro úpravu zvuku lze použít různé efekty, například postupné zesilování nebo zeslabování, vytvoření ozvěny, zkreslení zvuku, postupné prolínání jednoho zvuku do druhého apod. Zvukem vytvořeným nebo upraveným programem Audacity je možné doplnit video (například pomocí programu ShotCut).

Zvuk lze uložit v různých formátech. Příkladem jsou ztrátové kompresní formáty WMA nebo MP3 (výhodnější z hlediska velikosti souboru) nebo bezztrátový kompresní formát FLAC (kvalitnější, větší velikost souboru).

nahrávání (mikrofon, vnější vstup) a přehrávání zvuků (Windows Media Player)
Při tvorbě audio záznamu lze nahrávat zvuky z různých zařízení.

Mikrofon může být integrovaný, nebo je třeba ho připojit přes příslušný konektor zvukové karty. Pomocí Nastavení ve Windows otestujeme funkčnost mikrofonu. Pokud je potřeba, aktualizujeme ovladač zvuku, nebo nakonfigurujeme nastavení zvuku v systému Windows.

Přes konektor zvukové karty pro vnější vstup (modrý line in) lze připojit i jiné zařízení, například klávesový nástroj, přehrávač CD, televize, mobil, magnetofon.

Některé programy nabízí i nahrávat přímo zvuk přehrávaný v počítači, nebo nahrávat z mikrofonu a zároveň dalšího zvuku (z PC nebo z vnějšího vstupu) – směšovač stereo.

Nahrané zvuky lze přehrát například pomocí programu Windows Media Player. Tento program umožňuje i seskupovat skladby podle určitých kritérií (pomocí seznamu stop), lze nastavit prolínání skladeb, automatickou úpravu hlasitosti, rychlost přehrávání atd. Umožňuje kopírování hudby z CD a výběr formátu, v jakém chceme hudbu uložit.

Zvuková karta provádí digitálně-analogový převod nahraného nebo vygenerovaného digitálního záznamu. Přehled konektorů zvukové karty (nemusí být všechny):

Žlutozelený – linkový výstup, přední reproduktory, sluchátka

Růžový – mikrofon

Světle modrý – stereo linkový vstup

Oranžový – subwoofer a prostřední výstup

Černý - zadní surround reproduktory

Šedý - prostřední surround reproduktory

Zlatý – Midi/Game port – připojení klávesového nástroje nebo joysticku

možnosti využití obrázků, malování vlastních obrázků
Pro doplnění textu nebo prezentace, případně pro vlastní webovou prezentaci lze použít i obrázky jiného autora, ale je potřeba při tom dodržovat autorský zákon. Fotografii nebo obrázek z Internetu lze použít bez souhlasu autora pouze pro osobní potřebu (ne veřejnou nebo komerční). Bez omezení je možné využít obrázků, které autoři dali k dispozici jako volně dostupná díla. Najdeme je například na Google – Obrázky – Nástroje – Práva k užití – Povoleno opětovné využití. Další možností je využít fotobanky, například obrázky z Wikipedie (Creative Commons), na Public Domain Pictures například galerie pxhere.com nebo pixabay.com.

Vlastní obrázky lze malovat v různých grafických programech, lze i použít a upravit vlastní fotografie. Pro použití obrázku pro webovou prezentaci je třeba dodržovat určitá pravidla, aby obrázek dobře vypadal a nebyl příliš velký. Pokud jde o obrázek na pozadí stránky, měl by mít rozlišení 1920x1080 pixelů, Ilustrační obrázek, který se po kliknutí zvětší, stačí 600-900 pixelů na šířku, malý obrázek do textu 300 pixelů. Na web by se neměly umísťovat fotografie ve větším rozlišení, než se skutečně zobrazuje, snižuje to rychlost načítání. Obecně by obrázky na stránce měly mít stejné rozměry v pixelech jako ty ve skutečném rozlišení. Nejčastější formáty obrázků pro web jsou JPG (zachovává kvalitu obrazu a snižuje velikost dat, vhodný pro fotografie, nevhodný pro text nebo uměle vytvořené obrázky), PNG (pro jednobarevné oblasti, plynulé přechody a ostré hrany, tedy obrázky vytvořené ručně).

Pro tvorbu vlastních obrázků (úpravu vlastních fotografií) lze použít i online grafické editory, například pixlr.com nebo photopea.com. Výhodou je přístup odkudkoliv, kde je Internet, nevýhodou může být závislost na připojení k internetu (někdy nestabilní, nebo vůbec není).

aplikace (multimediální programy, prezentace, web), freeware, opensource, licencovaný SW
Multimediální aplikace mohou kombinovat texty, obrázky, animace, video, zvuku, hypertextové odkazy. Pro práci s multimédii je většinou potřeba mít výkonnější hardware. K vytváření multimediálních aplikací  lze použít různé typy softwaru:

Open source jsou programy, které jsou zdarma a je k dispozici jejich zdrojový kód, který si uživatel může sám upravit. Například Audacity (audio), ShotCut (video), VLC (video), GIMP (rastrová grafika).

VLC je univerzální přehrávač videa, hodí se pro přehrání různých typů multimediálních programů a umí přehrávat i zvukové stopy (např. CD).

Freeware je software, který je obvykle pro nekomerční využití zdarma, ale nemá otevřený zdrojový kód. Například Inkscape nebo Zoner Callisto (vektorová grafika).

Shareware je placený (licencovaný) software. Například CorelDraw (vektorová grafika), Corel Photo Paint (rastrová grafika), Adobe Illustrator (vektorová grafika), Adobe PhotoShop (rastrová grafika), GoldWave (audio).

POJMY: http, procesor, USB
HTTP = Hypertext Transfer Protocol je internetový protokol určený pro komunikaci s internetovými servery. Slouží pro přenos hypertextových dokumentů a dalších informací. Obvykle používá port TCP/80. Protokol http používá URL adresu, která specifikuje jednoznačné umístění zdroje v Internetu. Neumožňuje šifrování ani zabezpečení integrity dat. Proto se často používá protokol HTTPS, což je kombinace protokolu http s protokolem TLS nebo SSL. Protokol HTTPS používá port TCP/443.

Uživatel pomocí internetového prohlížeče pošle serveru dotaz ve formě textu, server odpoví pomocí několika řádků textu popisujících výsledek dotazu. Protože http neuchovává stav komunikace (nepamatuje si, odkud přišel který požadavek), je často rozšířen o tzv. http cookies, které umožňují serveru uchovat si informace o stavu spojení na počítači uživatele (toho využívají například internetové obchody – obsah nákupního košíku).

Procesor je základní elektronická součást v počítači. Umí vykonávat strojové instrukce, které tvoří počítačový program a obsluhovat jeho vstupy a výstupy.

USB = Universal Seriál Bus je univerzální sériová sběrnice, moderní způsob připojení periferií k počítači. Nahrazuje dřívější způsoby připojení a dnes se běžně přes USB port připojuje tiskárna, myš, klávesnice, modem, fotoaparát, joystick, externí disk, videokamera, MP3 přehrávač a další.

obecné vlastnosti rastrové grafiky
Rastrová grafika se někdy nazývá také bitmapová grafika. Obrázek se skládá z jednotlivých bodů (pixelů). Při velkém zvětšení obrázku jsou vidět jednotlivé pixely jako jednobarevné čtverečky. Obrázek v rastrové grafice má určité rozlišení a barevnou hloubku. Rozlišení je určeno počtem bodů na jednotku délky (používá se počet bodů na palec, jednotka se značí DPI) a určuje kvalitu zobrazení detailů. Pro zobrazení na monitoru stačí rozlišení 70-100 DPI, pro skenování a tisk 300-500 DPI, pro profesionální grafiku více než 800 DPI. Barevná hloubka udává počet bitů použitých k zakódování informace o barvě obrazového bodu, s vyšší barevnou hloubkou jsou barvy věrnější. Pro 256 odstínů stačí 8 bitů, pro tzv. high color (65 536 odstínů) je třeba 16 bitů a pro true color (16,7 mil. odstínů) 24 bitů.

Výhody: Opticky věrné uchování snímku, možnost vytvářet efekty, fotomontáže, úpravy, snadná archivace, velké množství software pro zpracování.

Nevýhody: Soubory jsou značně velké (i desítky MB), při zmenšení dochází ke ztrátě obrazové informace (tzv. ztrátová komprese).

oblasti použití, formáty ukládání obrázků (JPEG, GIF, PNG, RAW)
Použití: digitální fotografie, hry, reklama a propagace.

Programy pro tvorbu rastrové grafiky jsou například Malování, Photo Editor, Corel PhotoPaint, Adobe Photoshop nebo Pixlr (online). Přípony souborů v rastrové grafice jsou například bmp, jpg, gif, tif, png.

JPEG je formát používaný pro přenášení a ukládání fotografií na internetu. Jedná se o ztrátovou kompresi, není vhodný pro zobrazení textu, ikonky, perokresbu. Velikost souboru s fotografií je řádově stovky kB. Jiné formáty používané pro ukládání obrázků nejsou pro uložení fotografie na internetu vhodné (PNG je příliš velký – řádově MB, GIF má pouze 8 bitů na pixel, není vhodný pro barevné fotografie).

GIF je grafický formát určený pro rastrovou grafiku. Používá bezeztrátovou kompresi. Je vhodný pro reprezentaci vektorových obrázků (nápisy, plánky, loga), umožňuje i jednoduché animace. Má ale omezený počet použitých barev (8 bitů = celkem 256 barev). Používá se pro grafiku na Internetu.

PNG je grafický formát určený pro rastrovou grafiku. Používá bezeztrátovou kompresi. Nabízí podporu 24bitové barevné hloubky, nabízí tedy více barev než GIF a lepší kompresi. Navíc obsahuje 8bitovou průhlednost. Nevýhodou je to, že neumožňuje animace. Používá se také pro grafiku na Internetu.

RAW je soubor obsahující minimálně zpracovaná data ze snímače digitálního fotoaparátu. Nejde o jeden formát, ale o skupinu formátů (dle výrobce fotoaparátu), některé z formátů nemusí být bezztrátové. Tento formát je preferován zejména profesionálními fotografy, protože má větší možnosti bezeztrátových úprav než formáty JPEG. Mezi tyto úpravy patří například korekce expozice (vystavení senzoru fotoaparátu světlu z fotografované scény) nebo vyvážení bílé (barevné vyvážení obrazu tak, aby odpovídal tomu, jak ho vidí lidské oko).

využití grafických programů, zásuvné moduly
Zásuvný modul (plug-in) je software, který nepracuje samostatně, ale jako doplňkový modul jiné aplikace a rozšiřuje tak její funkčnost. Grafické programy mohou využívat různé zásuvné moduly. Moduly nabízejí mnoho různých efektů, například umí upravit fotografii tak, že vypadá jako malba, stará rytina, dřevořezba nebo leptaná ocel, umí zachovat jasný obraz při zvětšení fotografie, nebo změnit perspektivu.

celoplošná editace (změna velikosti, ořez, jas a kontrast, vyvážení barev, histogram)

Programy nabízejí různé typy změny velikosti (roztažení myší, zvětšení při zachování poměru stran, změna rozlišení obrázku) a  ořezu obrázku (ořez pouze aktuální vrstvy, rozšiřování oblasti pro oříznutí ze středu, nastavení pevného poměru stran, výšky nebo šířky).

V celém obrázku najednou lze změnit i jas nebo kontrast. Jas určuje podíl světla v barvě (čím vyšší číslo, tím světlejší obraz). Kontrast je rozdíl jasů na obrázku (nejsvětlejšího a nejtmavšího bodu).

Vyvážení barev upravuje zastoupení jednotlivých barevných složek v obrázku. Pomocí nastavení sytosti lze upravovat i jednotlivé barvy RGBCMY. Můžeme ztmavit nebo změnit odstín pouze jedné barvy (například modrá obloha). Odbarvení (desaturace) změní sytost všech barev na nulu. Výsledkem je černobílý obrázek s odstíny šedé.

Histogram je graf, který se používá při úpravách fotografie. Ukazuje počet bodů v obrázku s určitým odstínem (od bíle do černé). Pokud je fotografie podexponovaná, chybí na ní světlé body. Pokud je přeexponovaná, chybí tmavé body. Úpravou histogramu lze rozdíly vyrovnat. Umožňuje i úpravu jasu a kontrastu pomocí posuvníků nebo kapátka (nastavujeme stíny, střední tóny a světla).

editace ve výběru (vytváření masek, štětec, hůlka)
Pomocí masky lze vybrat část obrázku nebo vrstvy. Například izolujeme oblasti, které chceme chránit před změnou nebo aplikací barvy a efektů. Nebo naopak vybereme část obrázku, kterou chceme vyplnit určitou barvou, odbarvit na černobílou, vyjmout z obrázku nebo zkopírovat.

Existují různé nástroje pro výběr masky. Maska může mít pravidelný (např. obdélníkový tvar), může být vykreslena ručně, pomocí nástroje štětec lze malováním označit část, která má být vybrána.

Nástrojem hůlka můžeme vybrat část masky na základě barvy – vybere se souvislá část obrázku se stejnou barvou, na kterou klikneme hůlkou.

Maska nemusí být vždy souvislá, pomocí barevné masky (a kapátka) lze vybrat části obrázku, které mají jen určitý odstín (odstíny). Lze tak jednoduše do masky zahrnout například zelené listí na stromech a vyměnit zelenou barvu za podzimní žlutou.

editace vrstev (čočka, efekty, filtry, barevné režimy)
Vrstvy si lze si je představit jako průhledné fólie, na které se kreslí a které jsou položeny na sobě. Lze měnit jejich pořadí (to určuje, co bude vidět a co ne) průhlednost vrstvy. Překrytím vrstev lze barvy na nich sčítat, odečítat, zesvětlovat, ztmavovat apod. -  tzv. prolínání vrstev. Různým nastavením prolnutí vrstev dosáhneme různých výsledků.

Čočka mění vzhled objektu, nad kterým je umístěna, ale ne samotný objekt. Vzhled objektu je možné například zesvětlit/ztmavit nebo deformovat (rybí oko).

Programy pro úpravu rastrové grafiky dále nabízejí řadu efektů. Například změnu fotografie na malbu nebo kresbu, efekt 3D otočeného rohu stránky, deformace (vír, vítr, přeskládání), vytvoření textury, efekt kouřového skla, vytvoření skládačky z fotografie apod.

Filtry jsou nástroje, které ovlivňují/deformují obrazový výstup. Aplikují se na celý obrázek, vrstvu nebo výběr. Umožňují například zaostření/rozostření, rozmazání, zkreslení, zabarvení do určitého odstínu.

Barevný režim udává, s jakým barevným modelem pracujeme: RGB (úprava obrázku, používá se pro zobrazení na monitoru) nebo CMYK (tento model je třeba nastavit pro tisk).

POJMY: integrované zařízení, PS/2, ZIP
Integrované zařízení je zařízení, které je součástí základní desky (a nelze vyjmout), například grafická nebo zvuková karta. Opakem je dedikované zařízení.

PS/2 je šestikolíkový konektor pro připojení myši (zelená barva) a klávesnice (fialová barva) k počítači. U nových zařízení bývá nahrazen USB konektorem. Některé myši a klávesnice umožňují zapojení do obou typů portů, existují adaptéry pro spojení různých typů konektorů a portů.

ZIP je souborový formát pro kompresi a archivaci dat. ZIP soubor obsahuje jeden nebo více komprimovaných souborů.

informační systémy, mobilní telefony, tablety
Informační systém (IS) je celek složený z počítačového hardwaru a softwaru. Slouží ke sběru, zpracování a šíření informací potřebných k plánování, rozhodování a řízení. Informační systém pracuje obvykle s velkým množstvím různých údajů, využívají je někdy i stovky uživatelů, a často je potřeba, aby jednotlivé informační systémy spolupracovaly (např. IS pro výrobu a IS pro mzdy, kde se evidence počtu chyb daného pracovníka při výrobě využívá pro srážky ze mzdy). Informační systémy se používají v organizacích všeho druhu (banky, obchody, nemocnice, úřady, cestovní kanceláře, školy). Mohou být podnikové nebo veřejné.

Některé typy IS:

-       ERP, plánování podnikových zdrojů (zahrnuje finance, personalistiku, výrobu, logistiku, marketing, prodej - např. SAP, Oracle, Helios)

-       CRM, řízení vztahu se zákazníky (zahrnuje řízení cyklu kontaktu se zákazníkem, péči o zákazníka, správu obchodních případů – např. e-shopy)

-       BI, systém pro podporu rozhodování (data jsou uložena v relačních databázích, práce s daty pomocí „datových kostek“, poskytuje přehled o vývoji v čase – např. MS Power BI)

-       GIS, geografický informační systém (slouží k ukládání, správně a analýze prostorových dat, obsahuje údaje o objektech a jejich poloze, model dat vzniká digitalizací snímků ze satelitů, letadel nebo dronů – např. GPS)

Mobilní telefon je elektronické mobilní zařízení, které umožňuje uskutečňovat telefonní hovory. Díky použití rádiových vln není vázán na místo. Kromě spojení s telefonní sítí umožňuje i posílání SMS, MMS a připojení na Internet. Tzv. chytrý telefon (smartphone) využívá mobilní operační systém a umožňuje instalaci programů. Mobilní OS jsou například Android nebo iOS. Podle připojení se mobily dělí na celulární (připojují se do celulárních rádiových sítí, většina mobilů), satelitní (komunikují se satelitem, nutností je výhled na oblohu) nebo bezdrátové (komunikují se základnovou stanicí nebo mezi sebou, volný pohyb v dosahu signálu základnové stanice).

Mobilní telefony také mohou umožňovat posílání a příjem multimediálních zpráv (MMS), často mají také zabudovaný digitální fotoaparát. Mobilní telefon vybavený GPS může být použitý jako turistická nebo automobilová navigace. Většinu dnešních mobilních telefonů lze použít i pro přehrání videa a zvuku (MP3/MP4 přehrávač).

K výrobcům mobilních telefonů patří například Apple, Huawei, Samsung, Sony, Xiaomi, Lenovo, Motorola, Blackberry, HTC, LG, Nokia a další.

Tablet je přenosný počítač s integrovanou dotykovou obrazovkou, která se používá jako hlavní způsob ovládání. Místo fyzické klávesnice se často používá virtuální klávesnice na obrazovce. Klávesnice může být připojena bezdrátově nebo pomocí USB kabelu. Příklad: iPad od Apple.

Grafický tablet je označení polohovacího zařízení, které se skládá z pevné podložky a z pohyblivého snímacího zařízení v podobě bezdrátového pera nebo puku. Umožňuje ovládání kurzoru myši, v případě pera lze kreslit nebo psát volnou rukou.

polohovací systémy (význam, funkce, problematika, GPS, GLONASS, GALILEO)
Globální družicový polohový systém GNSS je služba umožňují za pomoci družic prostorové určování polohy s celosvětovým pokrytím. Uživatelé této služby přijímají signály z družic pomocí malých elektronických radiových přijímačů (nebo mobilů) a jsou schopni zjistit svoji polohu s přesností na desítky až jednotky metrů. Patří sem například americký GPS, ruský GLONASS, evropský Galileo a čínský BeiDou-3.

GPS: Družice obíhají ve výšce 20 350 km nad povrchem Země, v současné době je využíváno 32 družic. Družice jsou monitorovány řídícím a kontrolním segmentem ze Země. Uživatelé pomocí GPS přijímače přijímají signály z jednotlivých družic, které se právě nachází nad obzorem. Na základě přijatých dat přijímač vypočítá polohu antény, nadmořskou výšku a přesný datum a čas. Komunikace probíhá pouze jednosměrně, GPS přijímač je pasivní. Běžně dostupný přijímač se skládá z antény, předzesilovače, procesoru, časové základny a komunikačního rozhraní. GPS využívají dvě skupiny uživatelů, každá na jiné frekvenci: Autorizovaní uživatelé (podpora velení a vojáků v poli, navádění zbraňových systémů, vojenská geodézie a mapování) a ostatní uživatelé (doprava: pozemní, letectví, námořní, kosmická, geologie a geofyzika, geodézie a geografické informační systémy, archeologie, lesnictví a zemědělství, turistika a zábava, přesný čas).

GIS – geografické informační systémy
Geografický informační systém (GIS) je počítačový systém, který umožňuje ukládat, spravovat a analyzovat prostorová data. Jedná se o údaje o objektu a zároveň údaje o jeho poloze. Ve zvoleném souřadnicovém systému je zakreslen vektorový model dat, který se skládá z bodů (sídla), linií (silnice, řeky) a ploch (lesní plochy, jezera). Nejběžnější způsob tvorby dat je digitalizace, kdy je papírová mapa převedena do digitální podoby pomocí CAD programu. K tomu se využívají snímky ze satelitů nebo letadel, někdy i z dronů.

Příklady využití GIS:

-       Veřejná správa (katastrální úřad, kamerový systém měst)

-       Systém rychlého zásahu (krizové řízení měst a obcí, mapování kriminality, analýza časové dostupnosti záchranných vozidel)

-       Kartografie (tvorba turistických map, automap, atlasů)

-       Obrana (vojenské mapy, GPS)

-       Doprava (lokalizace nehod, monitoring aktuální dopravní situace, uzavírek, sledování letadel)

-       Geologie (hledání ložisek nerostných surovin)

V dnešní době je díky umísťování informací na Internet (např. Google mapy) veřejnosti umožněn přístup k obrovskému množství geografických dat.

internetové rádio, televize, multimediální centrum domácnosti
Internetové rádio je rádio, jehož program je šířen v digitální formě přes Internet. Některá internetová rádia existují souběžně s klasickým rádiem, některá jsou pouze internetová. K přenosu zvuku se používá streaming. Jedná se o přenos ztrátově komprimovaných zvukových dat (např. MP3) přes internetovou síť, poté se pakety spojí a s určitým zpožděním je zvuk přehrán.

Internetová televize je digitální distribuce televizních pořadů po veřejném internetu. Doplňuje tak klasické pozemní televizní vysílání, kabelovou a satelitní televizi. U nás patří i internetovým televizím například Stream.cz, MALL.TV nebo DVTV.

Multimediální centrum domácnosti jsou počítače určené pro mediální aplikace, které jsou schopny nahradit jakékoliv zařízení od rádia přes TV po DVD přehrávač a k tomu navíc nabízejí výhody PC (internet, hry, velký prostor pro data). Pro zpracování analogového nebo digitálního televizního vysílání je třeba centrum vybavit televizním tunerem (televizní kartou), často se používá i dedikovaná grafická karta. Pro dálkové ovládání se používá dálkový ovladač a bezdrátová klávesnice. Jako zobrazovací zařízení se nejčastěji používá velkoplošné LCD nebo plazmová obrazovka, připojení je pomocí D-SUB, DVI nebo nověji HDMI (implementace obrazu i zvuku v jednom kabelu).

umělá inteligence, expertní systémy, roboti, nanotechnologie
Umělou inteligenci využívají stroje a systémy pro řešení komplexních úloh nejrůznější povahy. Jde o software, který má potenciál pro další zlepšování a zefektivnění činnosti. Učí se z vlastního plnění úkolů. Umělá inteligence se využívá například pro analýzu dat, rozpoznávání řeči, obrazu, písma (OCR skener) nebo pro oblasti spojené s matematickou logikou (plánování, prohledávání, strojové dokazování).

Příklady využití umělé inteligence jsou umělé neuronové sítě, evoluční systémy (matematická optimalizace), expertní systémy (poskytují rady, rozhodují nebo doporučují řešení problému), prohledávání stavového prostoru (zejména při hrách, kdy se hledá cesta od počátečního ke koncovému stavu, který znamená úspěch), dobývání znalostí (vyhledání a zpracování potřebných informací, včetně zpracování dat ve formě zvuku, obrázků, videa), strojové učení.

Expertní systémy využívají:

-       bázi znalostí (znalosti v určitém oboru a znalosti o řešení problémů v tomto oboru

-       bázi faktů - data k řešenému problému, vytváří se v průběhu řešení daného problému

-       interferenční mechanismus - oborově nezávislé algoritmy řešení problémů

(např. platí A a platí A=> B, pak platí B)

Mohou samostatně rozhodovat nebo doporučovat řešení problému (například při plánování akcí robota navrhují různé postupy podle aktuální situace).

Počítačová simulace se využívá při zkoumání:

-       dosud neexistujících objektů (nebo již neexistujících objektů – např. simulace pohybu dinosaurů)

-       modelů určité činnosti a úkazů, které by mohly nastat při splnění určitých podmínek

Příklady využití počítačové simulaci jsou například předpověď pohybu hurikánu nebo simulace pohybu lunochodu.

Robot je stroj pracující s určitou mírou samostatnosti, využívá interakce s okolním světem, vnímá své okolí pomocí senzorů, reaguje na něj. Může také vyhodnocovat svůj vliv na okolí a využívat tak zpětnou vazbu. Roboti se používají například v průmyslové výrobě (dopravníková soustava, manipulátory), průzkum (Hubbleův teleskop), lékařství (operace na dálku), osobní výpomoc (vysavač), doprava (autopilot, kolejové vozy bez řidiče), systém řízení dopravy.

Nanotechnologie je technický obor, který se zabývá tvorbou a využíváním technologií v měřítku řádově nanometrů. Jedná se i o možnosti manipulace s hmotou v atomárním a molekulárním měřítku (kvantově-mechanické jevy). Zahrnuje oblasti fyziky, chemie, inženýrství i molekulární biologie. Nanotechnologie se používají například v elektronice (paměťová média), zdravotnictví (cílená doprava léčiv), strojírenství (samočistící nepoškrabatelné laky), kosmický průmysl (odolné povrchy satelitů) a další.

ovládání zařízení, herní zařízení
Ovládací zařízení může být dotykové a bezdotykové, může být spojené se zařízením, které ovládá, nebo dálkové.

Dálkové ovládací zařízení umožňuje řídit některé činnosti zařízení z místa různě vzdáleného od něj (podle použité technologie přenosu informací). Dálkové ovládání se používá například pro televizi, zamykání automobilu, signalizační a zabezpečovací zařízení, dron, autíčka. Dříve bylo řešeno pomocí elektrického kabelu, viditelného světla, ultrazvukem, dnes se řeší pomocí infračerveného záření.

Zařízení ovládané bezdotykově může reagovat na pohyb ruky (rozsvěcení světla), pohyb hlavy nebo očí (ovládání počítače nebo myši pro ochrnuté osoby), hlasové povely (Google, domácnost).

Herní konzole je zařízení určené pro hraní videoher. Jako výstupní zařízení slouží většinou televize (monitor). Herní konzole může být stolní (ovladač gamepad), kapesní (tzv. handheld, mají vlastní displej, mohou mít hry uložené v paměti napevno) nebo hybridní (lze připojit k televizi, ale i použít jako handheld – Nintendo Switch). Součástí může být i volant, řadicí páka a pedály (závodní a letecké simulátory).

Brýle pro virtuální realitu mohou fungovat zcela samostatně (mají zabudovaný veškerý potřebný hardware), nebo spolupracují s počítačem, případně s herní konzolí nebo se smartphonem.

POJMY: IP adresa, RAID, ztrátová komprese
IP adresa je logická adresa, jednotný identifikátor zařízení v síti. IP adresu přiděluje správce sítě. Existují 2 verze, původní IPv4 (4 čísla o velikosti 1 bajtu, oddělená tečkou), z důvodu vyčerpání možných kombinací se postupně přechází na IPv6 (8 čísel v hexadecimálním kódu o velikosti 2 bajty, oddělená dvojtečkou). S veřejnou IP adresou lze provozovat síťové služby Internetu (webové stránky, herní servery apod.), s privátní IP adresou je lze pouze využívat (není v síti Internet „vidět“). Místo IP adresy lze používat tzv. doménová adresa (například seznam.cz).

RAID je technologie, která umožňuje duplicitní ukládání dat pro případ fyzického selhání pevného disku. Používají se technologie prokládání nebo zrcadlení dat nebo jejich kombinace.

Ztrátová komprese je způsob ukládání některých digitálních dat v počítačích, kdy se pomocí speciálního algoritmu zmenšuje objem dat na zlomek původní velikosti. Přitom se některé méně důležité informace ztrácejí a z vytvořených dat již nejdou zpětně rekonstruovat. Ztrátová komprese se nejčastěji používá pro ukládání obrazových a zvukových záznamů, není vhodná pro ukládání například textů. Díky ztrátové kompresi se na CD-ROM vejde i 10 původních nekomprimovaných zvukových CD nebo tisíce obrázků, na DVD se vejde celovečerní film včetně mnoha zvukových doprovodů. Ztrátová komprese používá například formáty JPEG, JPEG 2000, MPEG, MP3, WMA.