User:Mladen S. Vasić

= Senzorna integracija =

Teorija senzorne integracije
Sekvencijalni razvoj fizičkog i kognitivnog funkcionisanja je prvenstveno opisan od strane Pijažea i Gesela koji su postavili temelje za razvojnu terapiju koja se pridržava sekvencijalnih obrazaca fizičke, kognitivne i emocionalne maturacije. Nakon njih su brojni drugi autori navodili da djeca prvu interakciju sa sredinom ostvaruju pomoću motoričkih sposobnosti i kroz te motoričke sposobnosti su senzacije produkovane i percipirane. Ovakvo shvatanje je postavilo temelje za razvoj Ayres teorije senzorne integracije. Jean Ayres stavlja akcenat na način na koji se kod čovjeka razvijaju senzorne sposobnosti, a koji je jednako značajan kao i razvoj motoričkih sposobnosti. Proces integracije svih senzornih podataka u jednu cjelinu je od presudnog značaja, i naziva se senzorna integracija kojom se umrežavaju senzorni podražaji koji iz dijelova tijela i iz spoljašnje sredine stižu u nervni sistem. Integracija nervnih impulsa se odvija u kori velikog mozga koja se sastoji od jednog globalnog sistema i više pojedinačnih, specifičnih sistema. Upravo taj globalni sistem omogućuje povezivanje senzornih podražaja koji stižu u centralni nervni sistem, u ukupnu spoznaju ljudskog bića kao odvojenog, posebnog tijela u prostoru. Senzorna integracija [] se odnosi na proces kojim nervni sistem asimilira i organizuje senzorni unos iz taktilnog, proprioceptivnog, vestibularnog, olfaktornog, ukusnog, vizuelnog i slušnog sistema. Kako se ljudi razvijaju prije rođenja i tokom života, stepen do kojeg stupaju u interakciju sa svojim okruženjem direktan je rezultat njihove efikasnosti u obradi senzornih informacija. Dok je proces senzorne integracije receptivan po svojoj prirodi, njegova evaluacija i procjena se sprovode kroz ekspresivni način.

Kako se odvija senzorna integracija?
Williamson, Anzalone identifikuju pet međusobno povezanih komponenti koje objašnjavaju proces senzorne integracije i to:
 * 1) senzorna registracija;
 * 2) senzorna orijentacija;
 * 3) senzorna interpretacija;
 * 4) organizacija odgovora;
 * 5) izvršenje odgovora.

Prva komponenta - senzorna registracija se odvija kada osoba prvi put postaje svjesna senzornog događaja npr. “Čujem nešto”, “Vidim nešto” ili “Nešto me dodiruje”. Osoba može biti nesvjesna određenih tipova senzornih informacija sve dok ne dosegnu određen nivo.

Druga komponenta - senzorna orijentacija omogućuje osobi da obrati pažnju odnosno da primijeti nove senzorne informacije koje prima. Odnosi se na sposobnost da se odredi koje senzorne informacije zahtijevaju pažnju a koje se mogu ignorisati. Senzorna orijentacija se odvija kroz dva procesa i to (1) senzorna modulacija i (2) funkcionisanje inhibicije i facilitacije.

Treća komponenta - ljudski mozak posjeduje sposobnost da interpretira i opiše kvalitete senzornih informacija. Na primjer, može opisati kvalitet tkanine koja dodiruje kožu ili zvuk ženskog glasa koji poziva na večeru. Pomoću ove komponente čovjek je sposobn da odredi da li treba odgovoriti na senzornu informaciju i da li je prijeteća, povezivajući trenutno iskustvo sa prethodnim.

Četvrta komponenta - Organizacija odgovora je zaslužna za određivanje da li je senzorna informacija potrebna, i biramo kako ćemo odgovoriti, a odgovor može biti kognitivni, fiziči ili emocionalni.

Peta komponenta - Izvršenje odgovora podrazumijeva motorne, emocionalne ili kognitivne odgovore na senzornu poruku i predstavlja završnu fazu senzorne integracije. Sposobnost da se odgovori na senzornu poruku zavisi od prethodnih komponenti kao i adekvatnog planiranja motornih sposobnosti.

Poremećaj senzorne integracije
„Kada je u pitanju senzorna integracija ne može se reći da osoba posjeduje ili ne posjeduje, osoba ne može imati ili perfektnu senzornu integraciju ili uopšte nemati senzornu integraciju. Niko od nas ne organizuje senzacije savršeno. Srećni, produktivni, dobro koordinisani ljudi mogu se mnogo približiti savršenoj senzornoj integraciji. Drugi ljudi mogu imati dobru senzornu integraciju, neki mogu imati prosječnu, dok neki mogu imati veoma lošu.“ (str. 8)

„Poremećaj senzorne integracije, također pod nazivom disfunkcija senzorne integracije ili poremećaj osjetilne obrade, pojavljuje se kada mozak neučinkovito obrađuje osjetilne poruke koje dolaze iz vlastitog tijela ili okoline. Takva osoba se teže odaziva i prilagođava svakodnevnim podražajima koje drugi jedva da i zamjećuju ili ih primaju usput.“ (str. 4)

Yack, Sutton i Aquilla daju listu najčešćih karakteristika djece koja imaju poremećaj senzorne integracije:
 * 1) izbjegavanje senzornog unosa;
 * 2) traženje senzornog unosa;
 * 3) lako se gubi pažnja, ograničene sposobnosti održavanja pažnje;
 * 4) nedovoljna uzbuđenost, nizak nivo aktivnosti, pasivnost;
 * 5) pretjerana uzbuđenost, visok nivo aktivnosti, hiper-vigilitet;
 * 6) nesigurnost u tjelesni položaj;
 * 7) hiper-senzitivnosti, hipo-senzitivnost, ili kombinovana senzitivna stimulacija;
 * 8) loše motorno planiranje;
 * 9) loša koordinacija, nedosljedna motorna performansa.

Poremećaj senzorne integracije se može javiti samostalno ali se veoma često javlja i sa drugim poremećajima od kojih se ističe autizam, ADHD, cerebralna paraliza, opsesivno kompulzivni poremećaj, intelektualne teškoće, itd. Takođe navodi se i da se djeci koja imaju poremećaj senzorne integracije pogrešno dijagnostifikuju ADHD ili autizam.