User:Mladen S. Vasić/sandbox

Sova koja se smije
 Sova koja se smije   (Sceloglaux albifacies Sceloglaux)  je jedna od dvije sove (druga je Ninox novaeseelandiae) koje su porijeklom s Novog Zelanda, za koje se smatra da su izumrle. Počele su nestajati na Sjevernom otoku Novog Zelanda početkom 19. vijeka i postale su veoma rijetke na Južnom otoku nakon otprilike 1880. godine. Iako nije „službeno“ uočena od 1994. godine, još uvijek pristižu informacije u prisustvu ove vrste na Južnom otoku Novog Zelanda.

Težina prosječne sove koja se smije iznosi oko 0.6kg , dužine je oko 37.6cm (od vrha kljuna do kraja repa). Ova sova najčešće ima žućkasto-smeđe perje, bijele pruge na ramenima (ponekad je perje na pozadini vrata bijele a ne žućkasto-smeđe boje), lice je bijele boje ispod očiju ali sivkasto prema sredini. Krila i rep su smeđe boje sa smeđe-bijelim prugama. Oči su im tamno smeđe, velike i prilično istaknute, kapak je siv, kljun je takođe sivkaste boje kao i kandže koje su na vrhovima tamne. Na kandžama (prstima) imaju dugačke čekinjaste dlake crvenkasto-smeđe boje.

Stanište
Ova vrsta se uglavnom mogla pronaći u i oko stjenovitih područja, na otvorenom ili na marginama šikare ili šume. Pretpostavlja se da je lovila hranu na otvorenom prostoru, možda trošeći dosta vremena da bi se prizemljila i ugnijezdila u pukotinama u kamenju (imajući alternativno ime stijenska sova kao i njegovo uobičajeno maorsko ime ~f whekau). Čini se da je glavni geografski opseg bio otprilike istočno podnožje Južnih Alpa od Dunedina prema sjeveru do unutrašnjosti Marlborougha i Nelsona – i posebno u središnjem dijelu ove regije. Iz ovog središnjeg dijela mnogi nepotvrđeni izvještaji o kontinuiranom prisustvu sove koja se smije i dalje dolaze.

Rasprostranjenost
Svi zapisi o rasprostranjenosti ove vrste se zasnivaju na izvještajima o viđenju sove, kostima ili jajima. Pri mapiranju evidencije rasprostranjenosti sove su prihvaćeni samo ona opažanja koja su zabilježili "nadležni ornitolozi", ali čak i tu postoji subjektivno prosuđivanje. Ne postoje prihvatljivi zapisi o sovama koje se smiju na Sjevernom ostrvu sjeverno od linije koja spaja rt Egmont s Istočnim rtom, a vrlo malo na Južnom ostrvu. Ove praznine se ne mogu uzeti kao da odražavaju stvarni opseg (tamo su, čak i sada, nepotvrđeni izvještaji o sovama koje se smiju u šumovitoj oblasti zapadno od planine Pirongia). Ali jaz na Sjevernom ostrvu mogao bi se smatrati pokazateljem da je proces izumiranja bio u velikoj mjeri u napretku na Južnom ostrvu.

Na Sjevernom ostrvu je zabilježeno 10 viđenja sove koja se smije od kojih je samo jedno viđenje iz 20. vijeka, pet viđenja su u periodu između 1850. i 1900. godine dok se ostala odnose na fosile. Sova koja se smije je opažena na sljedećim mjestima:
 * 1) Waikohu, blizu Te Karaka, 1889, jedom viđena
 * 2) Blizu planine Egmont, 1854, pronađen primjerak, ali kasnije izgubljen
 * 3) Blizu Purangi, oko 1930, jednom viđena
 * 4) Kaimanawa Range, 1890, pretpostavka o viđenju sove
 * 5) Dartmoor, pronađen fosil (?)
 * 6) Hukanui, pronađen fosil (?)
 * 7) Wairarapa, oko 80km od Wellingtona, 1868-69, odrasla ženka viđena
 * 8) Martinborough, pronađen fosil
 * 9) Paremata, pronađena kost (?)
 * 10) Blizu Porirua, prije 1892, pronađena sovina jaja u gnijezdu

Razmnožavanje i ishrana
Gnijezda se izgrađuju pod stijenama ili u pukotinama stijena, i najčešće je građeno od suve trave sa zemlje. Parenje započinje u rujnu i listopadu, dok mlade dobivaju krajem listopada i u studenome. Najčešće su dobivali dvoje mladih, međutim, u zapisima se mogu pronaći slučajevi u kojima su sove koje se smiju dobile troje ili više mladih. Period inkubacije je oko 25 dana i ženka većinu vremena sjedi u gnijezdu i čuva jaja dok mužjak ide u potragu za hranom. Kada je u pitanju ishrana, prema nekim zapisima, sove koje se smiju su se hranile crvima, insektima, gušterima, malim pticama i sisarima, kao što su miševi i štakori.

Izumiranje
Uglavnom se ističe 5 osnovnih faktora koji su doveli do smanjenja i vjerojatno izumiranja ove vrste a to su: grabežljivost uvezenih sisara, bolesti koje su uzrokovane parazitima ili mirkoorganizmima, promjenom ili narušavanjem staništa – bilo prirodno bilo od strane čovjeka, uništavanjem zaliha hrane (ovo se navodi kao poseban slučaj narušavanja staništa), konkurencija.