User:Neznam1234/sandbox

Бил Боуерман
Вилијам Џеј „Бил“ Боуерман( фебруар 19, 1911- децембар 24, 1999) је био амерички атлетлетски тренер и суоснивач Најки-ја. За време нјегове каријере тренирао је 31-ног олимпијског спортисту, 12 америчких држача рекорда и многе друге америчке шампионе. Није волео да га називају тренером за време нјегове 24 године на Универзитету у Оригону. „The Ducks track and field“ тим је сваке године, осим једне,био у првих 10 тимова на националним такмичењма и освојио 4 „NCAA“(National Collegiate Athletic Association) титула док их је Бил тренирао. Као суоснивач Најки- ја, основао је неке од њихових најважнијих брендова, као што су Cortez и Waffle Racer и радио на томе да њиова компанија прави патике за себе, уместо да буде дистрибутер патика осталих брендова.

Живот
Бил Боуерман је рођен у Портланду, у Оригону. Његов отац је бивши Гувернер Оригона, Џеј Боуерман. Бил је имао старију сестру и брата, Ден и Елизабет, а свог близанца, Томаса, је изгубио са две године када је погинуо у несрећи у лифту. Основну школу завршио је у Медфорду и Сиатлу у братио се у Медфорд да заврши средњу школу. Тамо је, док је био јуниор и сениор, играо амерички фудбал где се такмичио на државним такмичењима. Волео је и музику и свирао је у бенду за време средњошколских дана. У Медфорду је срео и Барбару Јанг, девојку којом се касније оженио. Боуерман је 1929. године уписао Универзитет у Оригину где је студирао новинарство. Тамо је наставио да игра амерички фудбал и учланио се у атлетички тим након што га је то саветовао један од најбољих тренера тада, Бил Хавард. Након што је дипломирао предавао је биологију и био тренер америчког фудбала у средњој школи у Портланду до 1934. године. Године 1935. вратио се у Медфорд, где је наставио да предаје и бива тренер, а већ 1940. свој тим довео је до првака државе. Барбару Јанг оженио је 1936. године. Први син, Џон, је рођен 1938. године, а други, Вилијам Џеј Јуниор 1942. године и трећи, Том, 1946. године. Војна каријера Боуерман је дуго тренирао за војску и затим се у војску Сједињених Држава учланио као други потпоручник у данима након напада на Перл Хрбор. Након тога годину дана је служио у Вашингтону, а затим је додељен 86. пешадијском пуку у Ледвилу. Боуерманова дужност подразумевала је организовање залиха трупа и одржавање мазга које су служиле за ношење залиха у планинама 1944. када је девизија стигла у Напуљ након чега се преселила у планине северне Италије. Током своје дужности био је унапређен у команданта Првог батаљона 86. пука у чин мајора. Такође је преговарао о одустајању немачких снага близу прелаза Бренер у данима пре предаје немачке војске у целој Италији. За своју службу Боуерман је добио сребрну звезду и четири бронзане звезде. Отпуштен је 1945.

Тренерска каријера
После рата, Бил сер вратио у Медфорд, затим се опет преселио након рођења његовог трећег сина, у Еуген где је постао главни атлетички тренер. Боуерменови „Men of Orеgon“ освојили су 24 идивидуалне титуле NCAA (националног колегијалног спортског удружења) и четири круне NCAA тима. Тренирао је 33 олимпијаца, 38 конференцијских првака 64 најбољих американаца као и мушки тим који је 1962. године поставио светски рекорд у штафети од 6.4 километара. Боуерман није волео да га зову тренер, сбе је сматрао више учитељем. Од свог тима увек је очекивао брилијантне оцене и да то што науче у школи повезују са спортом као и да оно што науче на стази примењују даље у животу. Од тренирања повукао се 1972. и након тога залагао се за обнову Хејвард Феалда како би на том терену могли да се спремају и разматрају спортисти за Олимпијаду у Монтраелу. У овом периоду се кандидовао за место у Парламету у законодавној држави Оригон, мађутим изгубио је за 815 гласова од 61. 000 гласова. Направио је план тренинга за припрему за олимпијске игре у Мексико Ситију 1968. године. Максико Сити је на великој висини па је у свој план унео искључибо висинске припреме. Иако је овај план био одличан, његови спортисти су изгубили зато што је Бил тренирао и спортисте из осталих земаља. Пораз су претрпели и у Минхену на Олимпијским играма 1972. године.

Трчање
Током путовања на по Новом Зеланду, Боуерман је био упознат са трчањем као концепт фитнес рутине. Дуго је размишљао о овоме и пратио његове пријатеље тренере који су тренирали клубове рекреативног трчања. Он је почео да пише о томе у часописима и књигама. Објавио је две књиге са својим пријатељем Харисом на тему „џогинг“ и овим допринео популарности спорта и покренуо је старије људе да трче. Он је свој тркачки клуб отворио са још два тренера, Филпом Најтом и Геофом Холистером. Овим програмом он је покренуо људе који су завршили колиџ да наставе да тренирају, што није био случај пре 70-их. Најки Први пар патика за трчање је био направљен Отису Дејвису, спортисти кога је Бил тренирао на Унивезитету у Оригону који је освојио злато на Летњим Олимпијском играма 1960. године, мада неки докази тбрде да је први пар патике био направљен Фил Најту са којим је Бил и покренуо компанију Најки. Отис се доста поноси тиме што је Боуерман њему направио те патике и поменуо је то неколико пута у интервјуима. Боуерман је ушао у договор са Филипом Најтом о покретању компаније која се звала Blue Ribbon Sports касније познату као Најки. Најт је радио бизнис део договора, док је Боуерман дизајнирао патике које би побољшале спортисте док је још увек радио као тренер у Оригону. Од самог почетка Бил и Филип су кренули да извозе Onitsuka Tiger патике за трчање из Јапана и продвали их у САД-у и имали су одличан профит од тога.

Прве патике које је Бил дизајнирао 1966. године биле су тркачке патике и звале су се Nike Cortez, али је најбоље познат по својим Belgian Waffer iron 1970. или 1971. године. Користио се идејом коју је добио од машине за вафле супруге. За ђон користио је испресовану гуму у која је имала отисак сличан вафлима и тиме је постига изузетно лагану и пријањајућу подлогу. Овај дизајн га је довео до следеће идеје- The Moon Shoe 1972. године. Тако их је назвао јер је хтео да оне остављају траг какав су астронаути на месецу остављали. Године 1974. их је назвао Waffle Trainers. И ово је био експлозиван успех њиховој компанији. Био је опседнут са скидањем тежине са патика. Веровао је у патике које су биле прављене по нози тркача. Израчунао је да ако скине 28 грама са тежине патика и ако је тркач просечно висок и има просечну тежину, тркач ће моћи да издржи једну миљу више него са патикама које теже само 28 грама више. Боуерман је патике производио у малим радионицама без вентилације. Ивесни рад са токсичним лепковима и осталим супстанцама коштао га је скупо по његове нерве и кретање му је било отежано тако да ни сам није могао да трчи у патикама које је правио. Фил Најт је једном рекао: „ Ако тренер (Боуерман) није срећан, Најки није срећан“ Бил се 70-их повукао и оставио посао осталим запосленима.

Смрт
Бил Боуерман је умро у својој кући на Бадње вече 1999. године у Фосилу, Оригону са 88 година.

Наслеђе
Боуерман је члан многих зидова славе: Националне дворане за трчање на даљину, Националне дворане за стазе и трке у пољу, спортске хале Оригона, Националне дворене за изумитеље. Његова статуа док држи штоперицу краси северозападни угао Харвард Фелд-а. Документарни филм „Без граница“ бележи везу између Стива Префонтејн и његовог тренера Била изашао је 1998. Компанија Најки направија је серију Боуерман патика у његову част, оне бележе пораст ове компаније као и нечин на који их је Бил научио да размишљају- увек другачије. Године 2008. америчка асоцијација атлетичарских тренера направила је The Bowerman награду која се даје сваке године најбољем тркачу и тркачици. У смишљању ове награде учествовали су људи које је он запослио у Најки-ју међу којима је био и његов бивши студент и такмичар.