User:Pera Trta/sandbox

Medijski sistem Srbije - regulativa i samoregulativa

 * Ustav

Celokupni pravni okvir jedne države zasniva se na Ustavu kao najvišem pravnom aktu. Suštinski, Ustav Srbije podržava osnovna ljudska prava u vezi sa slobodom izražavanja i slobodnim protokom informacija, koja su standardizovana u svetskim razmerama.

„Jemči se sloboda mišljenja i izražavanja, kao i sloboda da se govorom, pisanjem, slikom ili na drugi način traže, primaju i šire obaveštenja i ideje. Slobodno izražavanje može se zakonom ograničiti, ako je to neophodno radi zaštite prava i ugleda drugih, čuvanja autoriteta i nepristrasnosti suda i zaštite javnog zdravlja, morala demokratskog društva i nacionalne bezbednosti republike Srbije“ Narodna skupština republike Srbije

Vidljiva je sličnost sadržaja ove odredbe sa Članom 10. Evropske konvencije o ljudskim pravima, jer za zemlje koje su članice Saveta Evrope, među kojima je i Srbija, ova odredba je praktično sastavni deo nacionalnog zakonodavstva.

1) „Svako ima pravo na slobodu izražavanja. Ovo pravo uključuje i slobodu na stanovište i na primanje i saopštavanje obaveštenja i ideja bez mešanja javne vlasti i bez obzira na granice. Ovaj član ne sprečava države da radio-stanice, televizijske stanice i bioskopsa preduzeća podvrgnu režimu dozvola.

2) Pošto vršenje ovih sloboda povlači za sobom dužnosti i odgovornosti, ono može biti podvrgnuto formalnostima, uslovima, ograničenjima ili kaznama, koji su predviđeni zakonom i koji su neophodni u demokratskom društvu u interesu nacionalne bezbednosti, teritorijalnog integriteta ili javne sigurnosti, radi sprečavanja nereda ili zločina, radi zaštite zdravlja ili morala, radi zaštite ugleda ili prava drugih, radi sprečavanja otkrivanja obaveštenja primljenih u poverenju ili radi očuvanja autoriteta i nepristrasnosti sudova.“

Ustavom se obezbeđuje i pravo na obaveštenost:

„Svako ima pravo da istinito, potpuno i blagovremeno bude obaveštavan o pitanjima od javnog značaja i sredstva javnog obaveštavanja su dužna da to poštuju. Svako ima pravo na pristup podacima koji su u posedu državnih organa i organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja, u skladu sa zakonom.“ Narodna skupština republike Srbije

Sloboda medija je Ustavom Srbije definisana posebnim odredbama, koje sadrže i izvesne obaveze, koje su primerene demokratskom medijskom sistemu. Radi se o Članu 50. koji je izazvao izvesne nedoumice u stručnim krugovima i medijskim i pravnim.

„Svako je slobodan da bez odobrenja, na način predviđen zakonom, osniva novine i druga sredstva javnog obaveštavanja. Televizijske i radio stanice osnivaju se u skladu sa zakonom.“ Narodna skupština republike Srbije

Prvo, reč „svako“ je protumačen u smislu: svako fizičko i pravno lice, što bi moglo da znači i država, lokalna samouprava ili drugi organi vlasti. To bi međutim bilo suprotno iskustvu i principima savremenih demokratskih društava. Stoga je logičnije tumačenje onih pravnih stručnjaka koji govore da dileme ne može biti jer se Član 50. Nalazi u delu Ustava koji govori o ljudskim pravima i nosi naziv „Drugi deo: Ljudska i manjinska prava i slobode.“ Ljudska prava imaju samo ljudi, pojedinci i grupe a ne država i njene institucije. Drugo, princip bez odobrenja o kome se govori u prvom stavu je u izvesnoj kontradikciji sa nastavkom rečenice: „na način predviđen zakonom“ jer način na koji ovo pitanje reguliše zakon predviđa dozvole, dakle „odobrenja“ za elektronske medije. Zato je dodat drugi stav koji govori o osnivanju televizijskih i radio stanica u skladu sa zakonom. Formulacija „bez odobrenja“ može da se odnosi na štampane medije, ali to nije dovoljno jasno. Zvaničnog razjašnjenja ove dileme nije bilo.