User:Ravpapa/Israeli Art

Visual arts in Israel or Israeli art is art created in the Land of Israel and the State of Israel, from the late 19th century. האמנות החזותית בישראל נעה בין מגוון של אוּמנויות מסורתיות מקומיות, לבין אמנות גבוהה, אשר מושפעת מן האמנות המערבית ב אירופה וב ארצות הברית. In visual art ranges from a variety of arts and local traditional and high art, which influenced the Western art in Europe and the United States. האמנות הישראלית עשירה ב טכניקות ובנושאים מגוונים המשקפים את הניסיונות לגיבוש זהות מקומית. Israeli art is rich in techniques and a variety of issues that reflect the attempts to formulate the same local. מחקר תולדות האמנות הרבה לעסוק ביחס המורכב בין האמנות לבין סממנים מקומיים ובינלאומיים, ובקשריה עם ה אמנות היהודית, ובשנים האחרונות אף אל התרבות הערבית בישראל. Study art history in relation to much to deal with the complex between art and features local and international, relations with the Jewish art, and in recent years even though the culture of the Arab in Israel.

תוכן עניינים Contents

[הסתרה]

1 מאמנות "ארץ הקודש" לאמנות "ארץ-ישראלית", 1906–1930 An art "Holy Land" Art Land - Israel, 1906-1930 1.1 רקע - ארץ הקודש באמנות המאה ה-19 1.1 Background - The Holy Land of the 19th century art 1.2 הקמת בצלאל 1.2 establishment of Bezalel 1.3 אמנות הקרמיקה הארמנית 1.3 Armenian ceramic art 1.4 הסגנון "הארץ-ישראלי" 1.4 style Haaretz - Israel "

2 בין מערב למזרח - שנות השלושים והארבעים 2 between West and East - the thirties and forties 2.1 האוונגרד והאמנות הארץ ישראלית 2.1 avant-garde art and the Land of Israel 2.2 הכנענים 2.2 Canaanites

3 אמנות אוונגרדית בשנות החמישים והשישים Three avant-garde art in the fifties and sixties 3.1 "אופקים חדשים" 3.1 "New Horizons" 3.2 "ריאליזם" ומגמות חברתיות 3.2 "realism" and social trends 3.3 אמנות מופשטת לאחר "אופקים חדשים" 3.3 abstract art after the New Horizons

4 אמנות מקומית בין מלחמות, 1967- 1982 4 local art between the wars, 1967-1982 4.1 תומרקין ואמנות המחאה 4.1 Tumarkin protest art 4.2 "דלות החומר" 4.2 "Want of Matter" 4.3 בין 'תל אביב' ל'ירושלים': אמנות פוסט-מושגית בשנות השבעים 4.3 from Tel Aviv to Jerusalem ': Art Post - In the seventies conceptual 4.3.1 'מקום', 'מושג' ו'פעולה' 4.3.1 'place', 'idea' and 'action' 4.3.2 זהות וגוף 4.3.2 Identity Body 4.3.3 אמנות ופוליטיקה 4.3.3 Art and Politics

5 שנות השמונים באמנות הישראלית 5 Israeli art eighties 6 שנות התשעים ואילך 6 nineties onwards 7 ראו גם 7 See also 8 לקריאה נוספת 8 References 8.1 ספרות כללית בנושא אמנות בישראל 8.1 Literature on the subject of Art in Israel 8.2 ראשית האמנות בארץ ישראל 8.2 First of Art in Israel 8.3 אמנות בישראל 1948-1980 8.3 Art in Israel 1948-1980 8.4 אמנות בישראל אחרי 1980 8.4 Art in Israel after 1980

9 קישורים חיצוניים 9 External links 10 הערות שוליים 10 Footnotes

[ עריכה ] מאמנות "ארץ הקודש" לאמנות "ארץ-ישראלית", 1906–1930 [ edit ] Art "Holy Land" Art Land - Israel, 1906-1930

" נגני כינור בדואים " ( 1880 בקירוב), תצלום מאת פליקס בונפיס. "Bedouin violin players ( 1880 or so), Photo by Felix Bonfils.

" תבנית הר הבית וכל בניניו " (שלהי המאה ה-19 ), רקמה, אוסף פרטי. "Mount Template and Benigno" (late 19th century ), embroidery, private collection.

" חברון ", אריחים מזוגגים מתוצרת בית-המלאכה לקרמיקה ב"בצלאל", מתוך קבוצת אריחים בנושא ערים בארץ ישראל, בית הספר אחד העם, תל אביב-יפו. "Hebron", homemade glazed tiles - ceramics workshop at the Bezalel School, out of a group of tiles on cities in Israel, Ahad School, Tel Aviv - Jaffa.

" דוד ובת שבע ", תבליט מאת מאיר גור אריה לפי רישום מאת אפרים משה ליליין. "David and Bathsheba", bullet by Meir Gur Arieh by One from Ephraim Moshe Lilien. אוסף מוזיאון ישראל. Collection of the Israel Museum.

[ עריכה ] רקע - ארץ הקודש באמנות המאה ה-19 [ edit ] Background - the Holy Land of the 19th century art

הניסיון למצוא שורשים מקומיים בהתפתחות האמנות החזותית בארץ ישראל במהלך המאה ה-19 הוא בעייתי מכמה סיבות. Trying to find local roots development of visual art in Israel during the 19th century is problematic for several reasons. ראשית, רוב האומנים בארץ ישראל היו חסרים את המוטיב ה לאומי, אשר נשזר בהתפתחות הזרם המרכזי של האמנות בארץ ישראל במהלך המאה ה-20. First, most artists in Israel were missing the theme of the Institute, which is woven in the development of mainstream art in Israel during the 20th century. שנית, מחקר תולדות האמנות לא מצא, בקרב הקהילות היהודיות בארץ ישראל או בקרב התושבים ה ערבים מאמיני דתות שונות, מסורת של יצירה אמנותית הנפרדת מאומנות זעירה לצרכים מקומיים או דתיים. Second, the study of art history not found among the Jewish communities in Israel or among the residents of the Arab followers of different religions, a tradition of artistic creation is separate small trained local needs or religious.

במחקר שנערך ב שנות השבעים של המאה ה-20 זוהו מסורות אומנותיות שהתקיימו בתקופה זו, שכללו בעיקר אמנות עיטורית בעלת מאפיינים דתיים, במיוחד ( יהודיים ו נוצריים ), שנוצרו עבור עולי רגל, אבל גם ל יצוא ולצריכה מקומית. In a study conducted in the seventies of the 20th century artistic traditions existed were identified during this period, mostly art decorations and religious characteristics, especially ( Jewish and Christian ), created for pilgrims, but also to export local consumption. חפצים אלו כללו לוחות מעוטרים, סבונים ועליהם תבליטים, חותמות וכדומה, ועליהם מוטיבים שהושאלו בחלקם הגדול ממסורת של אמנויות גראפיות .‏ [1] על כך יש להוסיף, כמובן, אמנויות שימושיות כגון צורפות ו ריקמה , שנוצרו בבתי מלאכה קטנים. These items include decorative panels, soaps and must bullets, seals, etc., and they must motifs borrowed in large part from a tradition of arts and graphic. [1] that should be added, of course, useful arts such as jewelry and embroidery, made in small workshops. ראויות לציון מיוחד יצירות אמנות שימושית שנוצרו במסגרת בית הספר " תורה ומלאכה " שנפתח בשנת 1882 על ידי " כי"ח ". בבית הספר נפתחו מחלקות לייצור חפצי אומנות שימושית, תוך שילוב בין עבודה ידנית לבין שימוש במכונות מודרניות, בסגנון ניאו קלאסי ו בארוקי . [2] Remarkable works of applied art created within the school " Torah and crafts "which opened in 1882 by " Alliance. "departments in the school started producing art and useful, while a combination of manual work and use modern machinery, style neo-classical and baroque . [2]

קבוצה גדולה של יצירות אמנות נוצרה על ידי אמנים אירופאים, ציירים נוצריים ברובם, שהגיעו כדי לתעד את אתריה ונופיה של "ארץ הקודש". A large group of artworks created by European artists, most Christian artists, who came to record its websites gang of "Holy Land." המניע ליצירות אלו היה מניע אוריינטליסטי ודתי והתמקד בתיעוד - בתחילה בציור ואחרי כן גם ב צילום - של אתרי הקודש ושל הווי החיים באוריינט, ובהצגה של דמויות בעלות חזות אקזוטית. [3] תצלומי ארץ הקודש, ששימשו גם כבסיס לציורים, התמקדו בתיעוד מבנים וקהלים ב אור יום מלא, בשל מגבלות ה צילום של אותה עת. [4] כמו כן, בולטת בתצלומים גישה אתנוגרפית היוצרת העמדה סטאטית וסטריאוטיפית של הדמויות. These works was the driving motive orientalist and religious focus on the documentation - drawing initially and then also in photography - the holy sites and the formation of life on the Orient, and presenting the appearance of characters with exotic. [3] photographs of the Holy Land, also used as the basis for paintings, focused on building audiences in the documentation Or a full day, due to limitations of photography of the time. [4] In addition, prominent in photographs access ethnography creates a static position of the characters stereotypical. בתצלומיו של הצלם ה צרפתי פליקס בונפיס, לדוגמה, מן הצלמים הבולטים של ארץ הקודש בעשורים האחרונים של המאה, בולט אף השימוש ברקע מלאכותי מדברי, שלפניו הועמדו הדמויות. The photographer photographs the Frenchman Felix Bonfils, for example, the most prominent photographers of the Holy Land last decades of the century, stands out even use the words artificial background, in front of him were the characters.

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלו להופיע צלמים מקומיים, והחשוב מביניהם ח'ליל ראעד, שהתמקדו בתיאור אתנוגרפי המציאות של ארץ הקודש, במידה רבה בסגנון קולוניאליסטי. Late 19th and early 20th century local photographers began to appear, the most important ones Khalil Raad, focused on describing the ethnographic reality of the Holy Land, much in the style colonial. מלבדו פעלו צלמים נוספים, רבים מהם ארמנים, שפעלו כצלמים מסחריים בארץ ישראל ובארצות השכנות. Else there were other photographers, many of them Armenian, working photographers commercial in Israel and in neighboring countries.

[ עריכה ] הקמת בצלאל [ edit ] Bezalel establishment

עד תחילת המאה העשרים לא התקיימה בארץ ישראל מסורת של אמנות (Fine Art). Until the early twentieth century did not take place in Israel's Tradition Art (Fine Art). אף על פי שציירים אירופים רבים באו כמבקרים לצייר את "ארץ הקודש", בארץ פעלו בעיקר אוּמנים ובעלי מלאכה אשר יצרו חפצי יודאיקה ו אמנות שימושית אחרת. Although many European painters to draw the visitors came from "Holy Land", the country operated mainly artisans and craftsmen who made things Judaica and applied art differently.

למרות ש"בית המדרש לאמנות ולמלאכת אומנות", הידוע כ" בצלאל ", לא היה המוסד האמנותי הראשון ביישוב היהודי, הרי חשיבותו בהתווית מסורת האמנות המודרנית בארץ ישראל הייתה רבה, ונהוג לראות בפתיחתו את ראשיתה של האמנות הישראלית. Despite that "study of Art and Crafts House Art", known as the " Bezalel ", was the first art institution in the Jewish settlement, the importance to delineate modern art tradition in Israel was great, drive to opening the beginning of Israeli art. בית הספר נוסד בשנת 1906 על ידי הפסל בוריס שץ בתמיכתם של ראשי מוסדות יהודיים ו ציונים. The school was founded in 1906 by sculptor Boris Schatz in support of the heads of Jewish institutions and grades. בבצלאל הושם הדגש על יצירת אומנות שימושית בעלת ממד מטאפיזי. Bezalel emphasis on applied art with metaphysical dimension.

בבית הספר ניכרה השפעת רוח תנועות ה אר נובו האירופיות, ותנועות חברתיות כגון תנועת ארטס אנד קרפטס ("אמנויות ומלאכה") ה בריטית. School spirit was evident effect of the movements of Art Nouveau in Europe, and social movements such as movement End Ckerpteas Arts ("Arts and crafts"), the British. בסמלו של ה רבעון "ילקוט בצלאל" ( 1927 ), לדוגמה, אשר עוצב על ידי זאב רבן, הופיעו בתוך מסגרת מסוגננת כרובים ומשני צדיהם דמויות של צייר ופסל, כשלידם צורף היוצר מנורה ואורג שטיחים. Symbol of the quarter, "Yalkut Bezalel" ( 1927 ), for example, designed by Zeev Raban, appeared in a stylish frame cherubs figures on both sides of the painter and sculptor, Achshlidm attached creator Lamp weaves rugs. מתחת לאיורים הופיעה הכיתוב "המלאכה הפרי, האמנות הניצן; אמנות ללא נשמה כתפילה ללא כוונה".‏‏ [5] Under the illustrations appeared the words "fruit shop, art bud; art without a soul a prayer without intention." [5]

לצד בית ספר לאמנות, על מסלוליו השונים, נפתחו בתי מלאכה שבהם נלמדו מלאכות האומנויות השונות, וכן נעשו בהם עבודות צורפות, אריגה , איור , ייצור תשמישי קודש וכדומה, שנועדו למכירה במקומות שונים על ידי "בצלאל". Next to an art school, on the various tracks, which opened workshops were taught various crafts and arts, and made them work metalwork, weaving , illustration , production, etc. sacred ritual, designed for sale in various places by Bezalel. בחזונו של שץ התקיימו יחסים של הפריה הדדית בין חלקי המוסד השונים. Schatz's vision were the mutual relations between various parts of the institution. "יש צד מעשי בלימודי אמנות", כתב שץ. "There's a practical side of art studies," wrote Schatz. "בית הספר זקוק תמיד לציורים חדשים בשביל השטיחים וכלי הכסף. לכך דרושה שורה של ציירים, שקלטו לתוכם את הרוח השורר בבית הספר, עם המורה המומחה העומד על גביהם". [6] "School always need new paintings to tapestries and silver. That requires a host of painters, absorbed into the prevailing wind at the school, with specialist teacher standing on their backs." [6]

האמנות שנוצרה ב"בצלאל" בתקופה זו בולטת בשימוש במוטיבים ובנושאים יהודיים ו דתיים, כגון תאור המקומות קדושים ליהודים, סצנות מה גלות וכדומה. Art created at the Bezalel School in this period used motifs and themes prominent in Jewish and religious, such as description of Jewish holy places, scenes and what the exile and the like. העבודות היו קישוטיות ועמוסות פיתוחים בסגנון "מזרחי". The works were full of decorative style developments Mizrahi. " התיאורים שאפו ליצור קשר בין תקופת ה תנ"ך, שיבת ציון ו החשמונאים , לבין השאיפה הציונית לפיתוח היישוב העברי, מתוך מניעים אידאולוגים וציוניים. האמנים עשו זאת בעזרת שאילת מוטיבים מן ההיסטוריה של האמנות, אשר נתפשו בעיניהם כמוטיבים "יהודיים" ועיצובם בסגנון שנתפש בעיניהם כ"מזרחי". מקום נרחב בעיצוב הוקדש ל טיפוגרפיה. לעתים אף הפך הטקסט לאלמנט מרכזי ב קומפוזיציה. [7] Descriptions nose contact between the period of the Bible, the return to Zion and the Hasmonean period , and the Zionist aspiration to develop Jewish community, ideologues motives Zionist. Artists do it by borrowing motifs from the history of art, which is perceived by them as motifs "Jewish" style and design they considered as Mizrahi. "extensive space dedicated to design and typography . sometimes even the text has become a major element in composition . [7]

יצירתו הפיסולית של שץ עצמו כללה בעיקר פיסול קטן ממדים של נושאים יהודיים וכן תבליטים ולוחות זיכרון למנהיגים ציוניים שונים. Schatz's sculptural work itself consisted mostly of small scale sculpture of Jewish themes and bullets memory boards of various Zionist leaders. פסלו הידוע ביותר הוא "מתתיהו" משנת 1894, המושפע מן הפיסול הרנסאנסי ובעיקר מפסליו של דונטלו. The most famous sculpture is "Matityahu" since 1894, influenced by the sculpture of the Renaissance and especially his sculptures of Donatello. רוח שונה הביא אל המוסד הצייר שמואל הירשנברג (1865-1908), שנמנה עם מורי בצלאל. Brought a different spirit to the institution painter Samuel Hiarsnberg (1865-1908), member of the Bezalel teachers. הירשנברג הביא אל המוסד את הציור האקדמי האירופי, ובמסגרתו יצר ציורים בנושאים יהודיים. Hiarsnberg brought to the institution the European academic painting, in which created paintings on Jewish themes. אמן אחר, זאב רבן, יצר עבודות גראפיות רבות ברוח סגנונות ה אר נובו וה יוגנדסטיל. Another artist Ze'ev Raban, many graphic works created in the spirit of the styles of Art Nouveau and Ioganedstel. נושאי העבודות הציגו נופים אוריינטליסטים מארץ הקודש, לצד דמויות מן התנ"ך המעוצבות בסגנון ניאו קלאסי . בין מורי בית הספר ידועים גם האמנים אפרים משה ליליין, מאיר גור אריה , אהרון לחובסקי , אריך גולדברג , דויד שור , אדולף ברמן , שמואל לוי ואחרים. Topics presented works from the Holy Land landscapes Oreintlastem, along with figures from the Bible styled Neo-Classic . the school teachers are also artists portraits , Meir Gur Arieh , Aaron Lhuvsky , Eric Goldberg , David Shore , Adolf Berman , Shmuel Levy and others.

בשל קשיים כלכליים וסכסוכים פוליטיים נסגר בית הספר בשנת 1929. Due to political conflicts and economic difficulties the school was closed in 1929. בבנין "בצלאל" נותר המוזיאון, אשר הכיל עבודות אמנות רבות. Building Bezalel left the museum, which contained many works of art. אוסף זה שימש בסופו של דבר כבסיסו של אגף האמנות של מוזיאון ישראל בירושלים. This collection eventually served as the basis of the art department of the Israel Museum in Jerusalem.

[ עריכה ] אמנות הקרמיקה הארמנית [ edit ] Armenian ceramic art

בית המזרקה בעיצוב דוד אוהנסיאן, מוזיאון רוקפלר , שנות השלושים של המאה ה-20. The fountain design David Auhensiane, Rockefeller Museum , thirties of the 20th century.

בשנת 1919 הזמינו שלטונות המנדט הבריטי קבוצה של אמנים ארמנים, ניצולי רצח העם הארמני , במטרה לשפץ את אריחי כיפת הסלע. In 1919 authorities summoned the British Mandate by a group of Armenian, survivors of the Armenian Genocide , to renovate the tiles of the Dome of the Rock. נסיון זה שיקף את העניין הבריטי ב אומנות מסורתית ברוח תנועת ארטס אנד קרפטס. This experience reflected the British interest in art and spirit of the movement of Traditional Arts End Ckerpteas. ראשיתה של אומנות הקרמיקה הארמנית היא ב מאה ה-15 בערים כגון איזניק או קוטחיה שב טורקיה, אולם המפגש עם האמנות הארץ-ישראלית העתיקה ועם המוטיבים הנוצריים יצר סינתזה אמנותית ייחודית. The beginning of art is in the Armenian ceramics of the 15th century in cities such as Aiznik or Koteahia in Turkey, but the encounter with art and country - the ancient Israeli Christian motifs and created a synthesis unique artistic.

האמן המרכזי בשנים ראשונות אלו היה דוד אוהנסיאן שהתמחה בעיצוב קרמיקה דקורטיבית למבנים ומונומנטים, רבים מהם בהזמנת השלטון הבריטי. The main artist these early years was David Auhensiane specializes in decorative ceramic structures and monuments, many of them commissioned by the British. בין העבודות המרכזיות שיצר אוהנסיאן בירושלים: אריחים עבור מלון אמריקן קולוני ( 1923 ), בית המזרקה ב בית החולים סנט ג'ון, בית המזרקה ב מוזיאון רוקפלר ועוד. Among the major works created Auhensiane Jerusalem: tiles for the American Colony Hotel ( 1923 ), a fountain at the Hospital of St. John, a fountain in the Rockefeller Museum , and more. בין המוטיבים המרכזיים שבעיטוריו היו עץ ה ברוש, צבעונים ו שריגי גפן האופינים לאמנות העות'מאנית המסורתית. [8] Among the main themes of the tree decorations were cypress, tulips and grape vines Art Haupinim Ottoman tradition. [8]

האמנים מגרדיש קרקשיאן ו נישאן בליאן, שפרשו בשנת 1922 מסדנתו של אוהניסאן והקימו בית מלאכה משותף, פיתחו קו עצמאי, אליו הוכנסו דימויים פיגורטיביים הזרים לאמנות הטורקית המסורתית. Artists Mgradish Akrksian and Nishan Belian, who retired in 1922 and established workshop of Auahnissane joint workshop, developed an independent line, which foreigners were figurative images of traditional Turkish art. כך, לדוגמה, שילבו השניים דימויים מתוך פסיפסים עתיקים שהתגלו בארץ ישראל, כגון פסיפס הציפורים מן ה קפלה הארמנית המתוארך ל מאה ה-6 או הפסיפס מ ח'רבת אל-מפג'ר. Thus, for example, combined the two images of mosaics discovered in ancient Israel, such as a mosaic of birds from the chapel to the Armenian dating 6th century or mosaic from Khirbat al - Mpgi Roger. פעמים רבות קיבלו דימויים אלו פרשנות תאולוגית נוצרית.‏ [9] פעילות הסדנה המשותפת נמשכה ברציפות עד שנת 1964, אז הקימו סטפן קרקשיאן ו מרי בליאן , יורשיהם של האמנים המייסדים, שתי סדנאות עצמאיות העושות שימוש בדגמים שפותחו בעבר ואף יוצרות דגמים חדשים. Often these images were the interpretation theological Christian. [9] Joint workshop activities continued uninterrupted until the year 1964, then set up Stephen Akrksian and Mary Belian , heirs of the founding artists, two independent workshops that use models developed in the past and create new models.

[ עריכה ] הסגנון "הארץ-ישראלי" [ edit ] style Haaretz - Israel "

אנדרטת " האריה השואג ", ( 1928 - 1934 ) מאת אברהם מלניקוב. Monument " roaring lion "( 1928 - 1934 ) by Abraham Melnikov.

" מנוחת צהרים " ( 1926 ) מאת נחום גוטמן, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. " siesta "( 1926 ) by Nahum Gutman, a collection of the Tel Aviv Museum of Art.

דיוקן עצמי ( 1924 ) מאת ראובן רובין, אוסף מוזיאון ישראל. Self Portrait ( 1924 ) by Reuven Rubin, a collection of the Israel Museum.

בתחילת שנות העשרים החלו חלק מתלמידי בצלאל להתמרד כנגד המסורת האמנותית הנוקשה שהונהגה במוסד, ופנו לאמנות "סובייקטיבית" יותר. Early twenties were some students Bezalel rebel against the rigid artistic tradition led institution, and turned to art "subjective" more. בין הבולטים באמנים אלו היה ה פסל אברהם מלניקוב. Among the most prominent of these artists was the statue of Abraham Melnikov. מלניקוב הציע מילון צורני שונה, הלקוח מתוך אמנות המזרח הקדום. Melnikov offered a different formal dictionary, the client of art the ancient Near East. מילון זה הוצע כתחליף לצורות האמנות ה אירופית - לאמנויות הקלאסיות והרנסאנסיות, שמשלו בכיפה בבצלאל בתקופת שץ וליליין. It was offered as an alternative dictionary of art forms in the European - the classic Arts Renaissance, who ruled the roost during the Bezalel Schatz portraits.

אנדרטת " האריה השואג " שהקים מלניקוב ב תל חי, המעוצבת בסגנון אשורי או מסופוטמי , שיקפה את האידאל האסתטי של מלניקוב. Monument " roaring lion "who founded Melnikov in Tel Hai, designed in the style Assyrian or Mesopotamia , reflected the aesthetic ideal of Melnikov. "במשך דורות רבים", טען מלניקוב, "נותקו היהודים מיצירות האמנות הפיגורטיביות, והרבה טעמים לדבר - אבל הטעם העיקרי הוא שהאמנות האירופית יסודה בתרבות ה יוונית - רומית [...] וכל זמן שאתונה הייתה אֵם למטרת האמנות באירופה היה היהודי בכח אינסטיקטיבי עומד מחוץ לה".‏‏ [10] "For many generations," Melnikov said, "The Jews were cut off figurative art works, and many reasons to talk - but the main reason is the foundation of European culture and art in the Greek - Roman [...] and while Athens was whether the purpose of Jewish art in Europe was about to force Aenstyakteibi outside it. " [10]

אמנים צעירים אחרים הציעו גישות אלטרנטיביות נוספות בפנייה אל ה אמנות המודרנית, אליה התנגדו שץ ומלניקוב בחריפות. Other young artists suggested other alternative approaches to appeal to the modern art, which strongly opposed Schatz Melnikov. הדבר לווה גם בהתארגנויות של האמנים להצגת יצירותיהם. This was also accompanied by Bahtaarganweut of artists display their works. בשנת 1920, לדוגמה, נוסד בירושלים "איגוד אמנים עבריים" שארגן תערוכות שנתיות ובין השנים 1923 ועד 1928 נערכו ב מגדל דוד ב ירושלים " תערוכות אמני ארץ ישראל ", אשר אורגנו על ידי יוסף זריצקי , שמואל לוי , מלניקוב ואחרים. In 1920, for example, was founded in Jerusalem, "Hebrew Artists Association" organized annual exhibitions, and between 1923 and 1928 were held in the Tower of David in Jerusalem " Israel Land Artists Exhibition , "which were organized by Joseph Zaritsky , Shmuel Levy , Melnikov and others. בתערוכות אלו הוצגו עבודות בנוסח "אמנות בצלאל" לצד עבודות בהשפעתו של הציור האירופי ה פוסט אימפרסיוניסטי וה אקספרסיוניסטי. These exhibitions were works such as "Bezalel art" alongside works under the influence of European painting in the post-impressionist and expressionist. תערוכות נוספות של אמנות מודרנית הוצגו בצריף תיאטרון " האהל " ב תל אביב בשנים 1926 - 1929. Other exhibitions of modern art theater in the hut were " tent "in Tel Aviv in 1926 - 1929.

התארגנות נוספת של האמנים המודרניים נקראה "אגד" וכללה אמנים כגון אריה לובין, פנחס ליטבינובסקי , אברהם מלניקוב , ציונה תג'ר , חנה אורלוף , יוסף זריצקי , חיים גליקסברג , ראובן רובין, אריה אלואיל ונחום גוטמן. Another organization of modern artists called "cluster" and included artists such as Arie Lubin, Pinchas Litvinovsky , Avraham Melnikov , Ziona Tager , Chana Orloff , Yosef Zaritsky , live Glicksberg , Reuven Rubin, Arie Allweil Nahum Gutman. חלק מן החברים בה, כגון אורלוף ותג'ר, הציגו בעבודתם השפעות של ה קוביזם הצרפתי. Some of the members, such as Orloff badge Roger, presented their work influences the Cubism French. הקבוצה ערכה תערוכה בשנת 1929 בדירה ב רחוב אלנבי, מול קולנוע מוגרבי. The group held an exhibition in 1929 in an apartment on Allenby Street, opposite the cinema Mughrabi. תערוכה אחרת של אמנות מודרנית הוצגה בשנת 1930 במוזיאון תל אביב ונקראה "ראשית המודרניזם בציור הישראלי 1920 - 1930". Another exhibition of modern art was displayed in 1930 at the Tel Aviv and was named "First Israeli painting Modernism 1920-1930."

במידה רבה החלו אמנים המודרניים ליצור גרסה "עברית" לציור הפוסט-אימפרסיוניסטי בשימוש בפלטת צבעים בהירה, במשיכות מכחול אקספרסיביות ובנטייה לציור נאיבי ושטוח. Largely modern artists began to create a revision "Hebrew" post-painting - impressionism using bright color palette, strokes and brush painting expressive tendency naive and flat. מלבד נושאים מסורתיים כגון דיוקנאות, הרבו האמנים לתאר את ארץ ישראל תוך הוספת נופך רומנטי לנושאים. Apart from traditional subjects such as portraits, the artists often describe the land of Israel while adding a touch romantic issues. סגנון עבודות זה מכונה לעתים גם " אסכולת ארץ ישראל ". This work style is also sometimes called the " school of the Land of Israel . "

מבין האמנים המזוהים עם הסגנון בולטת יצירתו של הצייר נחום גוטמן. Among the artists associated with the work of prominent style painter Nahum Gutman. גוטמן הרבה לצייר תיאורים של העיר תל אביב, אך גם את תושביה הערבים של הארץ, שעם רבים מהם נפגש ב יפו. Gutman much draw descriptions of the city of Tel Aviv, but also the Arab inhabitants of the country, with many of them met in Jaffa. ציורו הידוע " מנוחת צהריים " ( 1926 ) מתאר פלאחים (עובדי אדמה ערבים) הנחים בשדה מעמל יומם. Famous painting " nap "( 1926 ) describes peasants (farmers Arabs) lying in the toil of day. מבחינה סגנונית מאופיינת עבודתו של גוטמן בשנים אלו בנטייה לפישוט הצורה, במסורת הציור האקספרסיבית, ובשימוש בצבעוניות עזה. Stylistically Gutman's work is characterized by these recent tendency to simplification of form, expressive painting tradition, using colors Gaza. יש סוברים, כי סגנון הציור הנאיבי חושף את גישתו ה רומנטית של גוטמן כלפי התושבים הערבים והנוף הארץ-ישראלי. There is thought that naive painting style reveals his approach to the romance of Gutman against the Arab residents view the country - Israel.

גישה זו אופיינית גם לתיאורים של אמנים אחרים בני התקופה. ציונה תג'ר, לדוגמה, יצרה תיאור של "מעבר הרכבת ברחוב הרצל" ( 1920 ) בסגנון אקספרסיבי המעצים את ה"מודרניות" של העיר העברית החדשה. ישראל פלדי תיאר את נופי הארץ השוממים-למחצה בסקלת גוונים צבעונית וססגונית. This approach also typical descriptions of other contemporary artists. Ziona Tager, for example, created a description of the railway crossing on Herzl Street "( 1920 ) enhances the expressive style "modernity" of modern Hebrew city. Israel Paldi described the barren landscapes of the country - half-scale color shades and colorful. אצל אמן אחר - אבל פן - התבטאה גישה רומנטית זו דווקא בהתמקדות בתיאור נושאים מן ה תנ"ך בסגנון איורי ופנטסטי. With another artist - but Pen - This romantic attitude was expressed specifically focusing on the description of subjects from the Bible fantastic illustration style.

גם ראובן רובין הרבה לצייר את ההווי היהודי של ארץ ישראל. Also Reuven Rubin lot to draw the Jewish experience of Israel. בציוריו כגון "סופי הבוכארית" ( 1924 ), או "הרוקדים ממירון" ( 1926 ), בולטת מאוד הנטייה לשטיחות ולדקורטיביות, בהשפעת האמנות המודרנית ואף בהשפעת אמנות ה אר נובו. Paintings such as "Final Ahbuacharit" ( 1924 ), or "dancing in Miron ( 1926 ), very pronounced tendency to flatness and decorative, influenced by modern art and art influenced by the Art Nouveau . ב טריפטיכון " פירות ראשונים " ( 1923 ) הציג ראובן דמויות אופייניות בראשית שנות העשרים ששזור בהם מרכיב העצמתי פנטסטי. In Triptych " first fruits "( 1923 ) presented a typical figures at the beginning of Reuben twenties component closed weave them fantastic. כמו בעבודותיו הנוספות באותה תקופה, הוא מבטא ב"פירות ראשונים" תפיסת עולם המאחדת ציונות ו אוריינטליזם בכפיפה אחת; וכך מופיעים בו יהודים וערבים, זוגות חלוצים ויוצאי תימן ורועה בדואי בתלבושותיהם האופייניות; הם אוחזים בפירות כדוריים: רימון, תפוזים , אבטיח ואשכול בננות ולצידם בהמות מצויות: עיזים ו גמל . As the additional works at the time, he expresses in "First Freedom" unifying worldview Zionism and Orientalism together; thus appear that Jews and Arabs, pairs of pioneers and former Yemeni shepherd Bedouin Abatlbushutim characteristic; they hold globular fruits: pomegranate , orange , watermelon bunch of bananas , along with animals are: goat and camel.

למרות ריחוקו ממרכז הפעילות האמנותית בארץ-ישראל, הציגה גם יצירתו של הרמן שטרוק, שעלה לארץ ישראל בשנת 1922 כאמן בוגר ובעל שם עולמי, כמה מן המאפיינים ה איקונוגרפיים של האמנות החזותית הארץ-ישראלית הצעירה. Despite his distance from the center of artistic activity in the country - Israel, also presented the work of Hermann Struck, who immigrated to Israel in 1922 as an artist and graduate of world renowned, some of the characteristics of the Aiconugerfeim of visual art country - the young Israeli. ה דקלים ונוף הארץ השומם היו נושא מרכזי ביצירתו, לצד תיאורים של העיר ירושלים ותושביה. The palm trees were barren land and views central theme in his work, along with descriptions of the city of Jerusalem and its residents. האור הארץ-ישראלי, שהעסיק כל כך את האמנים הצעירים, תורגם ב הדפסיו לקונטרסט חד המבליט את הדימוי על פני הרקע הבהיר. The light country - Israel, so preoccupied young artists, translated in his prints sharp contrast emphasizes the image over the bright background.

[ עריכה ] בין מערב למזרח - שנות השלושים והארבעים [ Edit ] between West and East - the thirties and forties

" דיוקן אהרון מסקין " מאת זאב בן-צבי. Portrait of Aaron Meskin "by Ze'ev Ben - Zvi.

" ידי אדם " ( 1940 - 1933 ), תצלום מאת הלמר לרסקי. "Man" ( 1940 - 1933 ), a photograph by Helmer Barsky.

" נמרוד " ( 1939 ) מאת יצחק דנציגר, אוסף מוזיאון ישראל. " Nimrod "( 1939 ) by Yitzhak Danziger, a collection of the Israel Museum.

" גֵחזי " ( שנות הארבעים ) מאת יחיאל שמי. "Gehazi" ( forties ) by Yehiel Shemi.

[ עריכה ] האוונגרד והאמנות הארץ ישראלית [ edit ] Israeli avant-garde art country

שובם של אמנים יהודים מאירופה ב שנות השלושים של המאה ה-20 אל פלשתינה המנדטורית, סימן את מגוון ההשפעות של האמנות המודרנית על האמנות בארץ ישראל. Return of Jewish artists from Europe in the thirties of the 20th century to British Mandatory Palestine, then the range of modern art influences on art in Israel. יחד עם זאת, יש לציין כי השפעות אלו לא הניעו את האמנים ליצירתה של אמנות אוונגרדית ו מופשטת בציור ובפיסול. [11] However, it should be noted that these effects do not prompted the creation of art and artists avant-garde and abstract painting and sculpture. [11]

את ההשפעה המובהקת ביותר של האוונגארד האירופי ניתן למצוא ב אדריכלות הסגנון הבינלאומי בארץ, שיובא על ידי אדריכלים בוגרי ה" באוהאוס ". The most salient impact of the European avant-garde can be found in Architecture in the International Style, architects imported by graduates of the " Bauhaus ". השפעת הריאליזם ה צרפתי ניכרת גם אצל קבוצת אמנים, שהושפעו מן המגמות הריאליסטיות של הפסלים הצרפתים של תחילת המאה ה-20, כגון אוגוסט רודן, אריסטיד מאיול (Aristide Maillol) ואחרים. The effect of realism French is also evident among a group of artists, influenced by the trends realism of French sculptors of the early 20th century, such as Auguste Rodin, Aristide aioli (Aristide Maillol) and others. המטען הסמלי בתוכן ובצורה הופיע גם אצל האמנים הארצישראלים, כגון משה שטרנשוס, רפאל חמיצר , משה ציפר , יוסף קונסטנט (קונסטנטינובסקי) ו דב פייגין , שמרביתם השתלמו בלימודים בצרפת. Symbolic content to the cargo also appeared with artists Palestinian Jews such as Moses Sternschuss, Rafael Chamizer , Moshe Ziffer , Joseph Constant (Akonstntinovsky) and Dov Feigin , most of which paid off in school in France.

פסל אחר שהושפע מן הפיסול הקוביסטי היה זאב בן-צבי, שבשנת 1928 , לאחר לימודיו בבצלאל, נסע ללימודים ב פריז. Another sculpture influenced by the cubist sculpture was Zeev Ben - Zvi, who in 1928 , after graduating from Bezalel, went to school in Paris. בשובו שימש לתקופות קצרות מורה לפיסול בבצלאל וב"בצלאל החדש". On his return he served for short periods sculpture teacher at the Bezalel Bezalel new. " בשנת 1932 הציג בן-צבי את תערוכתו הראשונה בבית-הנכות הלאומי "בצלאל", ושנה מאוחר יותר הציג תערוכה ב מוזיאון תל אביב . [12] במקום לעשות שימוש בקוביזם כדרך לערעור האובייקט האמנותי פסליו של בן-צבי השתמשו בו כאמצעי להעצמת תחושת המונומנטליות של הדמות. In 1932 introduced a year - the first deer in the exhibition - the national disability Bezalel, a year later presented an exhibition in Tel Aviv . [12] instead make use of Cubism as a way to appeal to the artistic object sculptures by Ben - Zvi used it as a monumental sense of empowerment character. גם אצל אמנים כגון חנה אורלוף או שלום סבא, השפה הקוביסטית שבה עיצבו את יצירותיהם לא גרמה להם לנטוש את הריאליזם ואת גבולות הייצוג המסורתי. Even with artists such as Chana Orloff or peace Grandpa , language cubist works that shaped not caused them to abandon the realism and the limits of the traditional representation. בציור הידוע " הגז " ( 1947 ), לדוגמה, השתמש סבא בשפה הקוביטית כדי להעצים את המונומנטליות של הדמויות, תוך שימוש בזווית התבוננות השואבת השראה מן הצילום.‏‏ Painting known as " gas "( 1947 ), for example, use language Ahkovetit grandfather to empower the monumental figures, using the angle of observation which drew inspiration from photography.

מגמות אוונגרדיות בולטות יותר הופיעו אצל צלמים עבריים, שמרביתם הושפעו מן האמנות הגרמנית האוונגרדית ו האקספרסיוניסטית של שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. More prominent avant-garde trends appeared in Hebrew photographers, most of whom were influenced by the art of the German avant-garde and expressionist of the twenties and thirties of the 20th century. הצילום בארץ ישראל התפתח בעידוד ובהנחיה של הממסד הציוני, בעזרת גופים כגון הקרן הקיימת, שהזמינו תצלומים למטרת תעמולה ציונית. Photography in Israel has developed guidance encouraged the Zionist establishment, with bodies such as the Jewish National Fund, who invited photos for Zionist propaganda. אמנים כגון זולטן קלוגר, יעקב רוזנר ואחרים תיעדו את המפעל הציוני ואת היישוב העברי, לעתים תוך שימוש בזוויות צילום, ב קומפוזיציות ובחיתוכים השואבים השראתם מן הדימויים של ה קומוניזם ה סובייטי ב רוסיה. Artists such as Zoltan Kluger, Jacob Rosner and others have documented the Zionist enterprise and the Jewish community, sometimes using photo corners, in compositions draw inspiration from the cut images of Communism and the Soviet in Russia. צלמים אחרים ביקשו להשתמש בטכניקות אלו כצילום אמנותי או מסחרי. Other photographers wanted to use these techniques and commercial artistic photography.

הלמר לרסקי יצר תצלומי פרטרטים בעלי סגנון אקספרסיוניסטי מובהק בשימוש שלהם באור ובזווית הצילום. Helmer Barsky created photographs Prtrtym distinct expressionist style with their use in the camera angle. בשנת 1936 יצר לרסקי 175 תצלומים של אדם, שניסו להקיף את אישיותו בצורה מלאה בעזרת טכניקת אותה כינה "מטמורפוזה באמצעות האור"; בטכניקה זו נעשה שימוש ב מראות ואותה אף לימד בסדנאות שהתקיימו שעל גג ביתו בתל אביב. In 1936 created Barsky 175 photos of a man who tried to surround his personality fully with the technique called "Metamorphosis through Light"; this technique used in mirrors and that also taught workshops held on the roof of his house in Tel Aviv. אמן אחר, אלפונס הימלרייך, יצר תצלומים פרסומיים המדגישים את החומריות התעשייתית בעזרת עיוות קנה המידה הרגיל, שימוש בתצלומי תקריב ובהדגשת האור כמעצב חומריות. Another artist, Alphonse Himllereich, photographs created advertising that highlight the industrial material distortion using the usual scale, emphasizing the use of a close-up as a designer light material. בין הצלמים שיצרו במסורת אמנותית יותר ניתן לציין את הצלם ריכרד לוי (אראל) שהגיע בעזרת השימוש ב פוטומנטאז'ים לדימויים מופשטים למחצה, טים גידל, והאחיות שרלוט ו גרדה מאייר , שהתמחו בצילום ארכיטקטוני. Among the photographers who made more artistic tradition can specify the photographer Richard Levy (Erel) came with the use Apotomantaz 's semi-abstract images, Tim raised, sisters Charlotte and Gerda Meyer , who specialized in architectural photography. ‏‏ [13] [13]

התגברות הסכסוך הישראלי-פלסטיני השפיע על עבודותיהם של צלמים ערבים בעלי תודעה פוליטית מפותחת, כגון עלי זערור (Ali Zaarur), ח'ליל רסאס (Chalil Rissas) ואחרים. Overcoming Israeli - Palestinian conflict has affected the work of Arab photographers politically minded, such as Ali Zaaroor (Ali Zaarur), Khalil Ersasse (Chalil Rissas) and others. הם פעלו כיחידים או בשליחות סוכנויות ידיעות שונות, והפיקו תצלומים ודימויים בסגנון עיתונאי. They acted as individuals or sent various news agencies, produced a journalistic-style photographs and images. רק החל מ שנות התשעים של המאה ה-20 החל המחקר לטפל ביצירות אלו כחלק מהעניין ב היסטוריוגרפיה ובייצוגו החזותי של העבר למטרות פוליטיות, אידאולוגיות ולאומיות. [14] Only since the nineties of the 20th century, research began to treat these works as part of the interest in historiography visual representation of the past for political purposes, ideologies and nationalism. [14]

[ עריכה ] הכנענים [ edit ] Canaanites

ערך מורחב – הכנענים Main article - Canaanites

בשנת 1943 פרסם המשורר יונתן רטוש (1908-1981) את "כתב אל הנוער העברי", המִנשר, המניפסט, הכתוב הראשון של " הכנענים ", תנועה ספרותית ואמנותית שפעלה זה מכבר. In 1943 published poet Jonathan shredding (1908-1981) the "written to the Hebrew Youth, manifesto, manifesto, written first" Canaanites, Traffic literary and art have long operated. במסה זו קרא רטוש אל הנוער דובר השפה ה עברית לצאת חוצץ כנגד ה יהדות. This essay called for shredding to the youth spokesman for language Hebrew and speak out against the Jews. הוא הכריז כי בין הנוער היושב בארץ לבין היהדות בגולה, אין קשר של ממש. He declared that the youth of the land and the Jewish diaspora, there is no real connection. קריאה זו אפיינה את התנועה הכנענית, אשר חבריה הציעו לחזור אל עבר מיתולוגי לשם יצירת אומה עברית בעלת זהות עצמאית. This call was typical of the Canaanite movement, whose members offered to return to the mythical Hebrew nation to create an independent identity.

הביטוי החזותי של שאיפה זו היה שימוש בצורות ובסגנון ארכאי, בהשפעתה של ה אמנות של הסהר הפורה. The visual expression of this ambition was using forms and styles archaic, the influence of the art of the Fertile Crescent. במידה רבה נטייה זו שיקפה את התענינות בפיסול ובאמנות פרימיטיבית שהייתה באירופה בתחילת המאה ה-20. This tendency has largely reflected the interest in sculpture and art primitive and that was in Europe at the beginning of the 20th century. פעמים רבות היווה סגנון פרו- ארכאי זה ביטוי ל סימבוליזם. Style was often pro - an archaic expression to this symbolism.

אחד האמנים הבולטים בתנועת "הכנענים" היה ה פסל יצחק דנציגר. One of the most prominent artists movement "Canaanites" was the statue of Yitzhak Danziger. הוא שב לארץ ישראל בשנת 1938, לאחר לימודי אמנות ב בריטניה , והציע בעבודותיו תפיסה לאומית חדשה, אשר כוונה בניגוד למקובל באירופה, הייתה מלאה חושניות ו אקזוטיקה מזרחית. He returned to Israel in 1938, after studying art in Britain , and suggested approach works national new, aimed against the practice in Europe, was full of sensuality and the exotic east. אמונות זו התאימה לתחושתם ותודעתם של רבים ביישוב היהודי בארץ ישראל. Beliefs that fit their sense in the minds of many in the Jewish settlement in Eretz Israel. החלום של בני דורו של דנציגר, כתב עמוס קינן לאחר מותו של דנציגר, היה "להתאחד עם הארץ ועל אדמתה, ליצור דמות ספציפית עם סימני היכר, משהו שהוא מכאן והוא אנחנו, ולהטביע את חותמו של אותו משהו מיוחד שהוא אנחנו, בהיסטוריה" [15]. The dream of Danziger's contemporaries, wrote Amos Keinan Danziger's death, was "to unite with the land and soil, to create a character with specific characteristics, something that is here is that we, and embed the mark of that something special that we, in history" [15 ]. לבד מלאומיות הציגו הפסלים סגנון אקספרסיוניסטי - סימבוליסטי, ברוחו של הפיסול הבריטי בן התקופה. Own national style sculptures presented expressionistic - symbolist, the spirit of contemporary British sculpture.

דנציגר סטודיו לפיסול, בחצר בית החולים של אביו, בתל אביב, ובו ביקרו ולמדו פסלים צעירים כ בנימין תמוז, קוסו אלול , יחיאל שמי , מרדכי גומפל ואחרים. [16] מלבד תלמידיו של דנציגר, הפך הסטודיו למקום מפגש פופולרי גם בקרב אמנים מתחומים אחרים. Danziger sculpture studio, the yard of his father's Hospital, Tel Aviv, a young sculptors visited and learned about Benjamin Tammuz, Kosu Elul , Yehiel Shemi , Mordechai Gumpel others. [16] Apart from Danziger's students, the studio became a popular meeting place among artists from other fields. בסטודיו זה יצר דנציגר את יצירותיו המשמעותיות הראשונות, הפסלים: " נמרוד " ( 1939 ) ו" שבזיה " ( 1939 ). Danziger's studio created the first significant works, the sculptures: " Nimrod "( 1939 ) and " delusion "( 1939 ). עם הצגתו הפך הפסל "נמרוד" לסלע מחלוקת מרכזי בתרבות הארץ-ישראלית; הפסל גילם את דמותו של נמרוד, ה צייד ה מקראי על פי חז"ל , כנער צנום, עירום ולא־ נימול ; לגופו צמודה חרב ועל כתפו יושב בז . צורתו של הפסל שוחחה עם הפיסול הקדום של התרבויות ה אשורית , ה מצרית וה יוונית , וגם עם הפיסול האירופי של התקופה. בצורתו הציג הפסל שילוב ייחודי בין יופי הומוארוטי לבין פגאניות ואלילות. שילוב זה עמד במרכז ביקורתם של חוגים דתיים ב יישוב היהודי . הביקורת כנגד "נמרוד" והכנענים נשמעה לא רק מצד גורמים דתיים, שכאמור מחו על הנציג ה פגאני -אלילי, אלא גם מקרב אנשי תרבות חילוניים שמחו על שלילת ה"יהודיות". במידה רבה ניצב נמרוד במרכזו של ויכוח שהחל עוד קודם לכן. ואולם קולות אחרים ביקשו לראות בו מודל חדש לאדם "העברי" החדש. בעיתון " הבֹ‏קר " נכתב בשנת 1942 כי "נמרוד איננו רק פסל, הוא בשר מבשרנו, רוח מרוחנו. With the introduction made the sculpture "Nimrod" major bone of contention country culture - Israel; statue embodied the image of Nimrod, the hunter of the Bible according to the Sages , as a skinny, naked and - Uncut ; body linked sword and shoulder seated contempt. The shape of The statue was talking to the cultures of ancient sculpture in the Assyrian, the Egyptian and Greek , and with the European sculpture of the period. form the statue presented a unique combination of beauty Humuerotti and pagan idolatry. a combination that was the center of criticism of religious circles in the Jewish community. criticism against the "Nimrod "Canaanites came not only from the religious parties, which as the representative protested pagan - pagan, but also among secular cultural figures welcomed the denial of "Jewish." Nimrod was largely at the center of a debate that began even earlier. But other voices ask to see it A new model person "Hebrew" new. Journal of the second cold "was written in 1942 that "Nimrod is not just a statue, is flesh of our flesh, the spirit of our spirit. הוא ציון-דרך והוא אנדרטה. He Score - a way and a monument. סיכום של מעוף והעזה, של מונומנטליות, של התמרדות נעורים המציינת דור שלם ... Summary of vision and boldness, of the monumental, the youthful rebellion that indicates an entire generation ... נמרוד יהיה צעיר לעד". [17] למרות שדנציגר הסתייג בדיעבד מ"נמרוד" כ מודל תרבות ישראלי, אמצו אמנים רבים את הסגנון והתפיסה "הכנענית" בפיסול. דימויים של אלילים ושל דמויות בסגנון "פרימיטיבי" הופיעו באמנות הישראלית עד שנות השבעים של המאה ה-20. בנוסף, ניכרה ההשפעה של תנועת הכנענים גם באמנות של קבוצת " אופקים חדשים ".‏‏ [18] Nimrod will be young forever. " [17] Despite the reservations after the fact from "Danziger pink" as a model Israeli culture, many artists adopted the style and seizure "Canaanite" sculpture. images of gods and characters like "primitive" Israeli art appeared to the seventies of the century 20. In addition, the apparent effect of the Canaanite movement in art of the " New Horizons ". [18]

[ עריכה ] אמנות אוונגרדית בשנות החמישים והשישים [ edit ] avant-garde art in the fifties and sixties

ציור לפי ורמר ( 1956 ) מאת יוסף זריצקי A painting by Vermeer ( 1956 ) by Joseph Zaritsky

" צמיחה ", ( 1959 ), מאת דב פייגין, אוסף המשכן לאמנות על שם חיים אתר "Growth", ( 1959 ), by Dov Feigin , a collection of the Museum of Art in the name of Life Site

ציור קיר ( 1955 ) מאת משה קסטל, מלון דן אכדיה , הרצליה. Mural ( 1955 ) by Moshe Castel, Dan Acadia Hotel , Herzliya.

" קִרְיְתָא דִּירוּשְׁלֶם כַּד יְכַנֵּשׁ גַּלְוָתָא " ( 1951 ) מאת מרסל ינקו, אוניברסיטת בר-אילן. "Ckerita Dyroshlm pitcher Ichns Galuta" ( 1951 ) by Marcel Janco, Bar - Ilan University. ("לירושלים, כאשר יכנס את הגלויות", טקסט מתוך אקדמות ) ("Jerusalem, when will the cards", text from preliminaries )

" שערי האור " ( 1953 ) מאת מרדכי ארדון. "Gates of Light" ( 1953 ) by Mordechai Ardon.

" רחוב אגריפס " ( 1964 ) מאת אריה ארוך. " Agrippa Street "( 1964 ) by Arie long. אוסף מוזיאון ישראל ו מוזיאון תל אביב לאמנות Collection of the Israel Museum and Tel Aviv Museum of Art

בשנות החמישים והשישים החלו החלו אמנים לבטא זרמים והלכי רוח של אוונגרד (avant-garde), שהחל ב"מערב" עוד קודם לכן. Began in the fifties and sixties artists began to express the mood streams avant-garde (avant-garde), which began in the evening "even earlier. אמנים שהיגרו לישראל מ אירופה ייבאו השפעות אלו, ואילו אמנים אחרים יצאו לתקופות של עבודה ולימודים באירופה, ובייחוד ב צרפת . Artists who immigrated to Israel from Europe imported these effects, while other artists were periods of work and study Europe, particularly on France . בעוד חלק מן האוונגרד האמנותי בארץ שאף ליצור אוונגרד אוניברסלי, הרי אמנים אחרים ניסו לנסח את אמנותם במסגרת של אוונגרד אינטרנציונאלי , ברוח תנועות ה סוציאליזם האירופיות והציוניות. [19] While some of the artistic avant-garde avant-garde in that create a universal , the other artists were trying to put their art in the avant-garde Aenternzioanaali , the wind moves the socialism of Europe and Zionism. [19]

[ עריכה ] "אופקים חדשים" [ edit ] New Horizons

ערך מורחב – אופקים חדשים Main article - New Horizons

קבוצת "אופקים חדשים" החלה את דרכה הפומבית ב דצמבר 1942, כאשר הציגה באולם התערוכות ב בית הבימה בתל אביב כ"קבוצת השמונה". New Horizons group "started out publicly in December 1942, when presented in the exhibition on the stage in Tel Aviv as the eight Group. " אך הם הפכו לתנועה האמנותית ההגמונית הראשונה רק אחרי הקמת מדינת ישראל. But they became the first hegemonic artistic movement only after the establishment of the State of Israel. חבריה היו הציירים אריה ארוך, צבי מאירוביץ , אברהם נתון , אביגדור סטימצקי ו יחזקאל שטרייכמן. Its members were artists long lion, deer Meirovitch , given Abraham , Avigdor Steimatzky and Yehezkel Streichman. עבודתו של הפסל דב פייגין הופיעה בקטלוג, אולם לא הוצגה לבסוף בתערוכה. The work of sculptor Dov Feigin appeared in the catalog, but finally was not presented in the exhibition. ב פברואר 1947 הציגו חמישה ממנה, בשיתוף עם הצייר יוסף זריצקי, תערוכה נוספת בשם: "תערוכת השבעה" הוצגה ב מוזיאון תל אביב לאמנות .‏‏ [20] חברי הקבוצה טענו כי: "לקבוצה זו מגמה ברורה לאמנות המודרנית, בהשפעת הציור הצרפתי, ואולם יחד עם זאת היא חותרת לסגנון מקורי, ששרשיו במציאות שלנו".‏‏ [21] In February 1947 showed five of her, in collaboration with artist Joseph Zaritsky , another exhibition entitled "Exhibition of Seven was introduced in the Tel Aviv Museum of Art . [20] the group claimed that: "this group is a clear trend in modern art, influenced by French painting, But however she was getting an original style, our real roots. " [21]

הלך רוח זה לא היה בעיני האמנים רק הצהרה אידאולוגית, אלה חזון בר מימוש. This mood was in the eyes of artists not only an ideological statement, these vision realizable. זריצקי, שכיהן באותה עת כיושב ראש "אגודת האמנים העבריים", ביקש לשנות את מגמת האגודה, שדגלה בשוויון יחסי בין האמנים. Zaritsky, who was at that time as chairman of the Association of Jewish Artists, sought to change the trend of the Association, which advocated the equality of relations between artists. בשנת 1948, לקראת פתיחת בית האגודה - מבנה ארעי שהפך למשכן הקבע של האגודה - נתבקש זריצקי לבחור יצירות עבור תצוגה ישראלית ל ביאנלה של ונציה. In 1948, prior to the opening of the Association - a temporary structure made permanent tabernacle of the Society - was asked to select works for Zaritsky Israeli view to the Venice Biennale. בחירותיו של זריצקי - על פי טעמו האמנותי - עוררו שערוריה בקרב האגודה וגרמו לפיטוריו של זריצקי. Zaritsky's choices - based on artistic taste - caused a scandal among the Association of Zaritsky and caused his dismissal. זריצקי פרש מן האגודה עם קבוצה של אמנים שהקימו אגודה אלטרנטיבית בשם "אופקים חדשים". Zaritsky retired from the association with a group of alternative artists who established an association called "New Horizons." ב- 9 בנובמבר 1948 נפתחה ב מוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה הראשונה של הקבוצה בשמה זה, ובה הציגו, בין השאר, האמנים פנחס אברמוביץ', מרסל ינקו , אהרון כהנא , יוחנן סימון , אבשלום עוקשי , משה קסטל לצד שטרייכמן זריצקי ופייגין. On 9 November 1948 opened in the Tel Aviv Museum of Art and the team's first exhibition this name, which showed, among other things, artists Pinchas Abramovich, Marcel Janco , Aharon Kahana , John Simon , Absalom Okashi , Moshe Castel side Streichman Zaritsky Fagin.

סגנון הציור הראוי בעיני התנועה, היה סגנון שישקף את הרצון לקידמה ציונית ומודרניסטית והוא התפתח והוכתב במידה רבה על ידי מנהיגיה של התנועה - זריצקי, סטימצקי ושטרייכמן. Painting style worthy in the eyes of the movement, was a style that reflects the Zionist modernist desire for progress and developed largely dictated by the movement's leaders - Zaritsky, Steimatzky Streichman. למעשה אמנותה של התנועה הציגה גרסה מקומית לסגנון הציור המופשט שהיה מפותח באירופה זה מכבר. In fact the movement's art style introduced a local version of abstract painting in Europe had already developed. יש אשר כינו את הסגנון הזה "הפשטה לירית". There are those who called this style "lyrical abstraction." אולם רוב חברי הקבוצה לא הגיעו ל אמנות מופשטת "טהורה", אלה להפשטה בעלת זיקה לנוף המקומי. However, most members did not come to abstract art "pure" abstraction with an affinity of these local landscape. התבוננות זו במציאות פושטה לכדי ציור מופשט או כמעט מופשט, במשיכות מכחול אקספרסיביות וחופשיות ובצבעים בהירים אשר, בדומה לציירי "הסגנון הארץ ישראלי", שיקף עבורם את האור הישראלי. This observation of reality takes off into an abstract painting or almost abstract, expressive and free brush strokes and bright colors which, like the painting "style of Palestine", reflected light for the Israeli. הפורמטים של הציורים היו קטנים, באופן יחסי. Formats of the paintings were small, relatively speaking. סגנון ציור זה היה קשור אל האמנות האירופית שלפני מלחמת העולם השנייה, במידה רבה ברוח הציור של ואסילי קאנדינסקי , והיה מובדל במידה רבה מן הגישות העדכניות לציור המופשט אשר התפתחו באותו זמן ב ארצות הברית. This painting style was related to European art before World War II, largely in the spirit of the painting of Wassily Canedynsky , and largely separate from the current approaches to abstract painting, which evolved at the same time in the United States.

בציורי הסדרה "יחיעם" (1949-1952), לדוגמה, יצר זריצקי הפשטה של נוף ודמויות המתייחסות להקמתו של קיבוץ יחיעם. Paintings of the series Yehiam "(1949-1952), for example, created a landscape Zaritsky abstraction figures relating to the establishment of Kibbutz Yehiam . בעוד העבודות המוקדמות התייחסו אל הטבע בצורה ישירה, הרי שהעבודות המאוחרות יותר, שרובן עשויות בצבעי שמן, מהוות עיבוד ופראפרזה על הציורים המוקדמים בצבעי מים. While the early works related to nature directly, the later works, most of which are made in oil, are processed paraphrase the early paintings in watercolor. עבודות אלה ואחרות, טען מרדכי עומר, משקפות את העניין של זריצקי במציאות החיצונית כבסיס לתיאור תהליך היצירה האמנותית. [22] These and other works, said Mordechai Omer , reflect the interests of Zaritsky external reality as a basis to describe the process of artistic creation. [22]

לעומת סגנון הפשטה זה, הציגו חברים אחרים בקבוצה סגנון ציור אחר. Compared with this abstract style, and other members of the group presented another painting style. מרסל ינקו, שנתפס כאמן בעל שם עולמי מימיו בתנועת ה' דאדא ', לא נטה אחר תהליכי ההפשטה, אלה השתמש ב קוביזם וב אקספרסיוניזם האירופי, כדי ליצור נראטיב יהודי-ציוני. Marcel Janco, caught a world-renowned artist ever movement of the ' Dada ', was not inclined to follow the process of abstraction, those used in Cubism and Expressionism Union, to create a Jewish narrative - Scores. גם עבודותו של משה קסטל עברה במהלך שנות החמישים שינוי מציור אקספרסיוניסטי נראטיבי, לציור סמלי באווירה " כנענית ". Even the works of Moshe Castel moved during the fifties and changing narrative expressionist painting, painting icons in a " Canaanite . "

בתחום הפיסול התבטאה תרומתה של התנועה בהחדרת טכניקות פיסוליות חדשות. יחיאל שמי, דב פייגין ועם שובו מ אנגליה גם יצחק דנציגר , הביאו אל ה פיסול הישראלי את השימוש ב ריתוך ברזל כאמצעי אמנותי מרכזי. Sculpture reflected in the movement's contribution to introducing new sculptural techniques. Yehiel Shemi, Dov Feigin and on his return from England also Yitzhak Danziger , led to the Israeli sculpture and the use of weld metal as an art major. הדבר איפשר לאמנים את התנתקות מן ה ריאליזם של הגילוף באבן ובעץ לטובת פיסול בעל מראה מופשט, למרות שבמקרים רבים נוכח העבר ה"כנעני" והסמלי ביצירותיהם. This allowed artists to the disengagement from the realism of the carving in stone and wood sculpture in favor of an abstract-looking, although in many cases past and present Canaanite and symbolic works.

במחצית העשור החלה להתפתח בקרב הקבוצה השאיפה להפשטה מוחלטת ולדחיית סממנים ריאליסטים. Half of the decade began to develop among the group desire a complete rejection of abstraction realistic characteristics. היה זה תהליך ארוך של הבשלה רעיונית שהובל בעיקר על ידי זריצקי. It was a long process of maturation of ideas led mainly by Zaritsky. אולם, בעוד רעיון זה נתפש בקרב חלק מאמני הקבוצה כ אידאולוגיה וכעיקרון מחייב, אחרים הסתייגו מן הטוטאליות של שאיפה זו. However, while this idea is seen by some artists in the group about ideology basically requires, others disapproved of the totality of this ambition. בשנת 1956 אף פרשו אהרון כהנא, יוחנן סימון וינקו על רקע זה מן האגודה.‏ [23] In 1956 Aharon Kahane also retired, John Simon and clean up this context of the Association. [23]

[ עריכה ] "ריאליזם" ומגמות חברתיות [ edit ] "realism" and social trends

ציירי קבוצת "אופקים חדשים" הציגו ציור מופשט ובעל סממנים חילוניים, אולם למרות השפעתם הסגנונית העצומה, פעלו, במה שנתפש אז לשולי הזירה האמנותית, אמנים אחרים שהציגו ציור פיגורטיבי הנושא מטען חברתי-פוליטי מובהק או בעל סממנים יהודים. Draw a group of "New Horizons" and presented an abstract painting features secular, but despite enormous stylistic influence, were, in what was considered then the edge of the artistic arena, and other artists featuring painting figurative social charge issue - a clear political or Jewish symbols. לעתים כונו מגמות אלו בזלזול כ"רגיונליות" (אזוריות). [24] בעוד אנשי אופקים חדשים העבירו מסר של ערכי אמנות בינלאומית, הרי בית הספר " בצלאל " באותה תקופה הציג גישה אידאולוגית שונה: "כל צייר, כמו כל אזרח", טען מרדכי ארדון, מנהל "בצלאל" בשנת 1954 , "חייב לשרת את המדינה בכל נפשו ובכל לבבו".‏ [25] האמנים שמעון צבר , משה גת , רות שלוס ואחרים, יצרו עבודות בסגנון "ריאליזם חברתי" מסוגנן, שנושאיהן שיקפו מתחים חברתיים, תפיסת עולם סוציאליסטית והערכה ל מעמד הפועלים העברי. These trends often disparagingly referred to as "Gyonaliut" (Regional). [24] While the New Horizons sent a message of international art values, the school " Bezalel "At that time presented a different ideological approach:" As a painter, like any other citizen, "he claimed Mordechai Ardon, director of Bezalel in 1954 , "must serve the country with all his soul and his heart." [25] Artists Shimon, Moshe Gat , Ruth Schloss and others, have created works like "social realism" stylish, the subjects reflected social tensions, world view a socialist and evaluation for the working class in Hebrew. אחרים, כגון נפתלי בזם או מירון סימה, שוחחו בעבודותיהם עם אירועי התקופה: מלחמת העולם השנייה ו השואה ; הם יצרו עבודות בעלות מטען יהודי מובהק בתוך מסגרת אמנותית שיסודותיה הסגנוניים באמנות ה אוונגרד באירופה בראשית המאה ה-20. Others, such as Naphtali Buckle or Miron Sima, discussed their work with the events of the period: World War II and the Holocaust , they have created works with a clear Jewish Charger artistic originated within the stylistic art of the avant-garde in Europe early 20th century.

השאיפה לקשר בין האמן לבין החברה, צאה את ביטויה בקבוצה של יצירות מונומנטליות על קירות מבני ציבור שנוצרו החל מ שנות החמישים בהזמנת המוסדות והארגונים שניהלו אותם. Desire to link between the artist and society, was expressed in a group of monumental works on the walls of public buildings created since the fifties commissioned by institutions and organizations who ran them. אמנים כגון מרדכי גומפל, לדוגמה, יצר דימויים מסוגננים, כמעט ברוח " כנענית ", שנושאם הוא הגנת הארץ ו עבודת האדמה , יוחנן סימון ביטא בציורי הקיר שלו את ההווי ה סוציאליסטי של ה קיבוץ ותנועות הפועלים ועוד. [26] Artists such as Mordechai Gumpel, for example, created a stylized images, almost in the spirit of " Canaanite ", whose subject is the protection of land and working the land , John Simon and his murals reflected the atmosphere of the socialist of the kibbutz movements, workers and others. [26]

עם זאת, סגנון הציור האקספרסיבי שאימצו חלק ניכר מאמני "אופקים חדשים", שימש פעמים רבות כמסגרת לציור בעל מאפיינים לאומיים שונים. However, expressive painting style adopted much of Coaches "New Horizons", often used as a frame for painting has characteristics of national different. ציור שעירב בין מסורת אוונגרדית לבין ערכים ציוניים כגון " חלוציות " או ערכים סוציאליסטיים. Tradition involved painting the avant-garde and the values Zionists such as " pioneering "or values socialist. הצייר יוסף זריצקי, לדוגמה, מנושאי הדגל של הנטייה להפשטה "אוניברסלית", יצר בשנים אלו סדרות של ציורים הנושאים שמות של יישובים וקיבוצים כגון "יחיעם" ( 1951 ) ו"נען" ( 1950 - 1952 ), ובהם הפשטה צורנית של הנוף. Painter Joseph Zaritsky, for example, standard bearer of the tendency to abstraction "universal", produced in series of paintings of these issues of settlements and kibbutzim names such as "Yehiam" ( 1951 ) and "industry" ( 1950 - 1952 ), including a formal abstraction of the landscape. הפסל דב פייגין יצר פסל מופשט בשם "אלומות" ( 1956 ), וכך גם מרסל ינקו, ממייסדי תנועת ה דאדא , אשר פיתח סגנון פיגורטיבי-אקספרסיבי לתיאור נושאים בעלי זיקה לאומית כגון "חיילים", "צופרי אזעקה" ו"מעברה" ( 1949 ). Sculptor Dov Feigin created an abstract sculpture called "beams" ( 1956 ), as Marcel Janco, a founder of the movement Dada , who developed a figurative style - expressive to describe national-related topics such as "soldiers", "sirens" and "moved" ( 1949 .) לחלק מן האמנים בקבוצה אף היו קשרים שונים עם אנשי תנועת " השומר הצעיר ": במסגרת " המרכז לתרבות מתקדמת ". Some of the artists' group also had different relationships with members of " young guard ": under" Advanced Cultural Center . " ‏ [27] שיאה של מעורבות זו בהקמת כפר האמנים עין הוד, על ידי קבוצת אמנים בראשותו של ינקו. [27] The culmination of this involved the establishment of artists' village of Ein Hod, by a group of artists headed by Janco. בהקמתו, ביטא הכפר את שאיפתו של יאנקו ליצירתה של אוטופיה חברתית ואמנותית חדשה. Setting up, expressed the desire of the village of Yankee creation of utopia new artistic and social.

בעוד האמנות של "אופקים חדשים" הדגישה את ממד של הווה הרי שעבודתו של הצייר מרדכי ארדון הדגישה את הממד ההיסטורי וה מיסטי יהודי. While the art of "New Horizons" emphasized the present and the dimension of the artist's work Mordechai Ardon emphasized the historical dimension and the mystical Jewish. בציוריו הופיעו סימנים וסמלים הלקוחים מן ההיסטוריה היהודית שראשיתה בסיפורי המקרא, ועד לאזכורים ל שואה. His paintings were signs and symbols taken from Jewish history dating back to the stories of the Bible, and references to the Holocaust. בציור "שער האור" ( 1953 ), לדוגמה, שילב ארדון תיאור של מוטיב קבלי של "עץ החיים" המבטא את " הספירות " בתוך תיאור נוף סוריאליסטי בהשפעת אמנים כגון פאול קלי ואחרים. Painting "Gate of Light" ( 1953 ), for example, incorporated Ardon description of motif accept the "tree of life" which expresses the " spheres "in the description of landscape surreal influence of artists such as Paul Kelly and others.

[ עריכה ] אמנות מופשטת לאחר "אופקים חדשים" [ edit ] abstract art after the New Horizons

ב שנות החמישים, השישים ו השבעים של המאה ה-20, השפיע סגנון הציור המופשט של ' אופקים חדשים ' על שורה של אמנים צעירים יותר. In the fifties, sixties and seventies of the 20th century, abstract painting style influenced by ' New Horizons 'on a host of younger artists. חלקם, כגון יחיאל שמי, אביבה אורי ואחרים, אף צמחו בתוך הקבוצה והמשיכו ביצירה מופשטת ועצמאית מעבר לזמן פעילותה של הקבוצה. Some, such as Yehiel Shemi, Aviva Uri and others, also emerged within the group and continued to abstract and independent work beyond the time the group's activities. אמנות מופשטת זו הכילה מטען החורג ממגמת ההפשטה הצורנית של הקבוצה. This abstract art trend contained overload the team's formal abstraction.

תערוכתה האחרונה של 'אופקים חדשים' כקבוצה מאורגנת התקיימה בשנת 1963. The latest exhibition New Horizons organized group was held in 1963. בתערוכה הציגו לצד האמנים הוותיקים גם כמה אמנים צעירים כגון רפי לביא, משה קופפרמן , יגאל תומרקין ואחרים. The exhibition presented alongside veteran artists, too few young artists such as Raffi Lavie, Moshe Kupferman , Yigal Tumarkin and others. בשנת 1964 התאחדה קבוצה נוספת, שמנתה שלושים אמנים בני גילאים שונים, תחת השם ' תצפי"ת '. קבוצה זו המשיכה לעודד את האמנות המופשטת בישראל על צורותיה השונות במהלך שנות השישים . [28] In 1964 merged another group, consisting of thirty artists of different ages, under the name ' Atcfi"at. This group continued to encourage the Israeli abstract art in its various forms during the sixties. [28]

אחד מן האמנים שפעל בשולי קבוצת 'אופקים חדשים' ופיתח סגנון ציור חדשני לתקופה היה אריה ארוך. One of the artists who worked at the edge of a group of New Horizons and developed an innovative style of painting was for a long lion. בשונה מן האידאל של שאר חברי הקבוצה, הציגה יצירתו של ארוך, לצד הערכים המופשטים והליריים של יצירתו, גם הפנייה לתוכן ממשי. Unlike the ideal of the rest of the group, presented Long's work, along with lyrical abstract values of work, the actual content reference. יצירותיו כגון "בית אדום (מה נשמע בבית)" ( 1960 ) ‏‏ [29], "הגדת סרייבו" ( 1966 ) "הנציב העליון" ( 1966 ) ואחרים רמזו לתוכן בעל משמעות יהודית-היסטורית, לצד השפעות של אמנות הפופ ארט בת התקופה. Works such as "Red House (which sounds at home)" ( 1960 ) [29], "Sarajevo Haggadah" ( 1966 ) "High Commissioner" ( 1966 ) and others suggested a meaningful Jewish content - history, along with the effects of a Pop Art Art period. בציורו הידוע " רחוב אגריפס " ( 1964 ), לדוגמה, שילב ארוך שלט רחוב עם ציור מופשט על גבי לוח עץ. Famous painting " Agrippa Street "( 1964 ), for example, crossed a street sign with a long abstract painting on wood panel. הפרשנות הרבה לה זכה הציור הציגה אותו כבעל תפיסה היסטורית על-פיה היהדות והמסורת היהודית מקבלים משנה חשיבות. [30] פרשנות קאנונית זו תפסה ציור זה - ואת יצירתו של ארוך בכלל - כ אנטיתזה לדמות ה" כנעני " שהציגה עבודתו המוקדמת של יצחק דנציגר .‏‏ [31] She won a lot of commentary drawing showed him as having a historical concept - her mouth Judaism and Jewish tradition are more important. [30] The canonical interpretation of this painting is caught - and Long's work at all - as the antithesis to simulate the " Canaanite "presented by the early work of Yitzhak Danziger. [31]

אביבה אורי יצרה רישומים אקספרסיבים מופשטים ובהם איזכור של מוטיבים ודימויים כגון ציפורים, מוטיבים מן ה קרקס ואף אזכורי נוף. Aviva Uri Axpersibim created abstract drawings, including reference to themes and images such as birds, motifs from the circus and even mentions of view. אמנית אחרת - לאה ניקל - יצרה ציורים מופשטים בעלי צבעוניות רבה בהשפעת האמנות הצרפתית בת הזמן. Another artist - Lea Nikel - created colorful abstract paintings are very influenced by contemporary French art. גם הצייר אביגדור אריכא, פעל בישראל בשנים אלו במסגרת שהתוו אמני 'אופקים חדשים'. Even the painter Avigdor Arikha, worked in Israel in the framework outlined by these artists 'new horizons'. אריכה יצר ציורים מופשטים גדולים בגוונים כההים, קודם שעבר להתגורר באירופה וליצור ציור פיגורטיבי קטן ממדים. Extended large abstract paintings created shades Achahhim, first in Europe who moved to create a small scale figurative painting.

" ציור " ( 1993 ) מאת משה קופפרמן. "Painting" ( 1993 ) by Moshe Kupferman. אוסף מוזיאון ישראל. Collection of the Israel Museum.

מגמת ההפשטה התחברה אל רוח האמנות המושגית שהתפתחה בישראל בשנות השישים והשבעים. משה קופפרמן, אשר למד ציור בהדרכת חיים אתר , זריצקי ואחרים, יצר סגנון ציור מזוהה המאופיין בצמצום צבעוני ובתהליך עבודה שבמסגרתו הוא נמחק ומנוגב שוב ושוב, עד ליצירתו של גריד אקספרסיבי. The trend of abstraction connected to the spirit of conceptual art that developed in the sixties and seventies. Moshe Kupferman, who studied painting under the guidance of Life Site , Zaritsky and others, created a painting style characterized by reducing the color identified a process which is deleted wiped repeatedly, until the creation of Grid expressive. במשך שנים רבות סירב קופפרמן לזהות את העבודות עם נושא החיצוני לציור, על אף הנסיונות לקרוא את ציוריו כתגובה ל שואה .‏ [32]. For many years refused Kupferman works with identify the external theme painting, despite attempts to read his paintings as a response to the Holocaust. [32] . לחלופין, תוארה עבודתו כתהליך פנומנולוגי : כשכבות הנבנות כתהליך דיאלקטי הצובר "נסיון חיים תוך כדי הצטברות השכבות".‏‏ [33] Alternatively, described his work as a phenomenological : as overlays built dialectical process gains "experience life as the accumulation of layers." [33]

[ עריכה ] אמנות מקומית בין מלחמות, 1967- 1982 [ edit ] local art between the wars, 1967-1982

" יד למנשיה " ( 1965 ) מאת מיכאל דרוקס. Yad Menashiya "( 1965 ) by Michael Druks . אוסף פרטי. Private collection.

" הוא הלך בשדות " ( 1967 ), פסל ברונזה מאת יגאל תומרקין, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. " He Walked Through the Fields "( 1967 ), bronze sculpture by Yigal Tumarkin, a collection of the Tel Aviv Museum of Art.

ללא כותרת ( 1977 ) מאת רפי לביא, אוסף מוזיאון ישראל. Untitled ( 1977 ) by Rafi Lavie, a collection of the Israel Museum.

" ריטוש כחול (עם אצ"ג וזלמן-שושנה) " ( 1975 ) מאת מיכל נאמן . "Blue retouching (with Ac"gi Zalman - Rose)" ( 1975 ) by Michal Neeman.

עד לשנת לשנות השבעים נטה הזרם המרכזי של אמני ישראל לעיסוק במרחב האישי והאמנותי, והתעלם במידה רבה מעיסוק ודיון בשאלות פוליטיות מובהקות. Until the seventies tended to mainstream Israeli artists to engage in personal and artistic, dealing largely ignored discussion of political questions clearly. אפילו אמנים שעסקו בתכנים חברתיים או יהודיים נתפשו, בעיני הממסד האמנותי של אותה תקופה, כ אנכרוניסטיים. [34] Even artists who were social content or Jews were viewed in the eyes of the art establishment of the time, about Aneachronissteim. [34]

במהלך שנות השישים החלו להגיע לישראל השפעות של האמנות האמריקאית, בייחוד זו של האקספרסיוניזם המופשט , ה פופ ארט ומאוחר יותר אף של ה ארטה פוברה ושל ה אמנות המושגית. During the sixties began to arrive in Israel art influences American, especially that of Abstract Expressionism , the Pop Art and later the Arte Fubar and the conceptual art. מלבד צורות ביטוי אמנותיות חדשות, לוו השפעות אלו גם בהתייחסות ישירה ל פוליטיקה ולבעיות החברה של אותה עת. Apart from new forms of artistic expression, these effects also accompanied by direct reference to politics and the problems the company of the time. אירועי מלחמת ששת הימים ו מלחמת יום הכיפורים חידדו השפעות אלו, וגררו בעקבותיהם מגוון של ביטויים אמנותיים פוליטיים, שהפכו לסימן ההיכר של דור האמנים הצעיר יותר. Events of the Six Day War and the Yom Kippur War sharpened these effects, and drag in their wake a variety of political and artistic expressions, which became the hallmark of the younger generation of artists.

בהשפעת האמנות המושגית האמריקאית אף התפתחה בקרב אמני ישראל הנטייה להדגיש את ממד היצירה האמנותית, כלומר את השיח ה ארס פואטי, ואת אופן הקליטה שלו בעיני הצופה בחברה. Under the influence of American conceptual art although Israel has developed the tendency among artists to emphasize the dimension of artistic creation, namely the discourse of poetic venom, and how its absorption in the eyes of the viewer in society. ברוח זו, פעמים רבות נתפשה ה"פעולה" האמנותית כפעולה בעולם הממשי והפוליטי-חברתי של ישראל. In this spirit, often perceived as the "costs" artistic and political action in the real world - Israel's social.

[ עריכה ] תומרקין ואמנות המחאה [ edit ] Tumarkin protest art

בין האמנים הראשונים שהחלו לבטא את השפעות האמנותיות ביצירתם היה הפסל והצייר יגאל תומרקין. Among the first artists began to express their artistic influences their work was the sculptor and painter Yigal Tumarkin. יתר על כן, אמנותו ביטאה גם את המחויבות לשאלות הפוליטיות המיידיות. Moreover, his art also expressed commitment to the immediate political questions. בשנת 1961 חזר תומרקין לישראל בעידודם של יונה פישר ו סם דובינר, לאחר שעבד כ תפאורן ב תיאטרון "ברלינר אנסמבל" (Berliner Ensemble) בהנהלת ברטולט ברכט ב גרמניה המזרחית .‏‏ [35] עבודותיו הראשונות, כגון " פאניקה אודות מכנסיים " ( 1961 ) נוצרו כ אסמבלאז' אקספרסיבי. In 1961 he returned to Israel with the encouragement of Tumarkin Jonah Fisher and Sam Dubiner, after working as stage designer in theater "Berliner Ensemble" (Berliner Ensemble), directed by Bertolt Brecht in East Germany. [35] early work, such as " Panic About Shorts "( 1961 ) formed as assemblages expressive. בפסל בשם: "הכניסיני תחת כנפך" ( 1965 - 1964 ), (מצטט את השורה הראשונה של שירו הנודע של ח"נ ביאליק ) לדוגמה, יצר תומרקין מעין מעטפת ברזל ממנה מגיחים קנים של רובים . העירוב שהובע בפסל בין ממד לאומי, לבין ממד לירי ואף אירוטי , הפך במהלך שנות השישים וה שבעים , למאפיין בולט של אמנותו של תומרקין.‏ [36] כך גם בפסלו הידוע בשם: " הוא הלך בשדות " ( 1967 ), (מצטט את כותר ספרו הנודע של משה שמיר ), אשר התריס כנגד דמות ה" צבר " המיתולוגי; תומרקין מפשיט את "עורו" וחושף את קרביו הקרועים מהם מגיחים תחמושת וכלי נשק , ואת בטנו המכילה - כמעין רחם - פצצה עגולה. במהלך שנות השבעים התפתחה יצירתו של תומרקין ושילבה בתוכה חומרי אמנות חדשים, בהשפעת " אמנות האדמה " כגון עפר , ענפי עצים ובדים. בעזרתם ביקש תומרקין לחדד את המחאה הפוליטית כנגד מה שנתפס כתודעתה החד-צדדית של החברה הישראלית את הסכסוך הישראלי-ערבי . Sculpture called "Ahachnissini under your wing" ( 1965 - 1964 ), (quoting the first line of the famous poem of HN Bialik ), for example, created a shell Tumarkin iron from the nests emerge guns. Eruv expressed statue between D Institute, and D lyrical and erotic , made during the sixties and seventy , a prominent characteristic of the art of Tumarkin. [36] so the statue known as: " He Walked Through the Fields "( 1967 ) (quoting a famous book title Moshe Shamir ) that thyroid against the figure of the " gained "legendary; Tumarkin stripping the" skin "showing his entrails torn from them come out of ammunition and arms, and stomach contains - like a womb - a bomb round. During the seventies Tumarkin's work has evolved and crossed it to new art materials, the influence of " Art ground "such as dirt, tree branches and cloth. Tumarkin sought help sharpen the political protest against what is considered the single consciousness - a side of Israeli society to the Israeli - Arab.

בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים החלה באמנות הישראלית התרחקות מתיאור המלחמה ומטענה הסמבולי.‏‏ [37]. Period following the Six Day War began in Israeli art away from describing the war and claimed Ahsmbuali. [37] . אצל תומרקין התבטא הדבר בפיסול בעל אופי מופשט יותר באופנים מגוונים. This was expressed in Tumarkin sculpture more abstract in nature in various modes.

[ עריכה ] "דלות החומר" [ edit ] "Want of Matter"

ערך מורחב – דלות החומר Main article - Want of Matter

במחצית שנות השישים החלה לפעול קבוצת אמנים בשם " עשר פלוס ". Half of the sixties began to operate a group of artists called " Ten Plus ". קבוצה זו, שהונהגה על ידי האמן רפי לביא, ביקשה להציע אלטרנטיבה לסגנון ה מופשט הלירי של חברי קבוצת " אופקים חדשים ". This group, led by artist Raffi Lavie, sought to offer an alternative style of the lyrical abstraction of the members of the group " New Horizons . " חידושה העיקרי היה ביבוא של ה פופ ארט והאמנות האוונגרדית אל ישראל, ובפיתוח אסתטיקה בלתי מהוקצעת ובשילוב צילום , רדי מייד ו קולאז'. The main novelty was the importation of the Pop Art avant-garde art to Israel, and developing an polished aesthetics combined with photography, ready-made and collage. על האמנים הרבים בקבוצה נמנו בוקי שוורץ, ציונה שמשי , פנחס עשת , טוביה בארי , אורי ליפשיץ ואחרים. The group included many artists Buki Schwartz, Ziona Sunny , Pinhas Eshet , Tuvia Beeri , Uri Lifshitz and others. בהיותה כביכול חסרת מטען אידאולוגי ברור, התמקדה הקבוצה בארגון של שורת תערוכות בגלריות שניסו להדגיש את הרעיון של טִשטוש הגבולות בין המדיה השונות של האמנות בת זמנם. As supposedly lacking a clear ideological baggage, the Group focused on the organization of a series of exhibitions in galleries and tried to emphasize the idea of blurring the boundaries between the various media of contemporary art. בנוסף, הייתה הקבוצה כחלוצה בתחום ה וידאו ארט. In addition, the Group was the pioneer in video art. אמנם "עשר פלוס" פורקה רשמית בשנת 1970, אולם הרוח והסגנון שבו פעלו חברי הקבוצה קיבלו את עיצובם הסופי על ידי קבוצת אמנים שפעלו סביב בית הספר לאמנות " המדרשה ". Although the "Ten Plus" officially disbanded in 1970, but the spirit and style which were members of the group received the final design by a group of artists working around the school Art School. " סגנון אסתטי זה כונה לימים בשם " דלות החומר " Style and aesthetic that eight days as the " poor material "

הניסוח התיאורתי של קבוצה זו נוצר על ידי ה אוצרת שרה ברייטברג-סמל, בתערוכה " דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית ", אשר התקיימה ב מוזיאון תל אביב ב מרץ 1986. Descriptive phrase of this group was created by the curator Sarah Brietberge - symbol, the exhibition " low-quality material in Israeli Art ", which took place in Tel Aviv in March 1986. שורשיו של הסגנון נטועים, לדעתה, באופן התקבלותן של האמנות האירופית והאמריקאית בישראל, בעיקר זו של אמנות הפופ, ה ארטה פוברה ו האמנות המושגית. The style's roots are planted, in its opinion, in Ahatakblotan of European and American art in Israel, particularly that of Pop Art, the Arte Fubar and conceptual art. השפעות אלו בוטאו בשימוש בחומרי אמנות תעשייתים כגון דיקטים, צבע תעשייתי, סגנונות קולאז' ו אסמבלאז' ועוד. These effects were expressed using art materials industry such as plywood, industrial paint, styles collage and assemblage, and more. גורם נוסף, בעל משמעות מרכזית לא פחות, בעיני ברייטברג-סמל, הוא ההיבט ה"אַ‏-אסתטי" ששורשיו טמונים לכאורה במסורת ה יהודית ה תלמודית - פרשנית, המעמידה את ה טקסט , ולא את הצורה, במרכז התרבות. Another factor, a central meaning as in the eyes Brietberge - a symbol, is the aspect of "- aesthetic tradition whose roots lie in the face of Jewish the Talmudic - interpretation, which places the text , not the shape, center of culture.

על פי ברייטברג-סמל "דלות החומר" החלה בציור של קבוצת " אופקים חדשים ". According Brietberge - symbol "material poverty" began the painting of a group of " New Horizons . " אמני קבוצה זו פיתחו סגנון ציור מופשט שכונה "מופשט לירי" שבמסגרתו יצרו הציירים הפשטה צורנית של המציאות בליווי השפעות אקספרסיוניסטיות. Artists in this group developed a style of abstract painting called "lyrical abstraction" in which the artists formed a formal abstraction of reality accompanied by the effects of expressionist. עבודות ממשיכיהם אביבה אורי ו אריה ארוך, שימשו כמודל אסתטי לאמני "דלות החומר", ביחסם אל חומרי הציור, בחומריות הסגפנית שלהם, ובשילוב בין הפשטה לבין איקונוגרפיה מרומזת. Works Mmshichiam Aviva Uri and long-lion, were used as a model for aesthetic artists' material poverty, attitudes to drawing materials, materiality of their asceticism, and the combination of abstraction and iconography implied.

מבחינה חזותית, סגנון "דלות החומר" זיקק את מאפייניו מתוך ההשפעות השונות הללו, תוך העדפה של מדיום ה ציור על פני פיסול תלת-ממדי. Visually, the style of "Want of Matter" distilled the characteristics of these various effects, with the medium's preference painting over the sculpture three - dimensional. במבט כוללני ניתן לומר כי מאפייניו של סגנון זה הם שימוש בחומרי יצירה "דלים", שזוהו עם כינון החברה הישראלית, כגון לוחות עץ לבוד ("דיקט"), קרטון, קולאז' , תצלומים בצורת קולאז', צבעים תעשייתיים, כתיבה ושרבוט בתוך היצירות. Comprehensive look can be said that the characteristics of this style are creative materials "poor", identified with the establishment of Israeli society, such as panels of plywood (plywood), cardboard, collage , photographs form a collage, industrial paints, writing scribble in the works. השימוש באמצעים אלו נועד ליצירת מראה דל במכוון של פני השטח של העבודה. Using these measures designed to create a deliberately low shows the surface of the work. מראה אשר נועד לסמן ממד ביקורתי של האמנים כלפי החברה הישראלית. Shows that is designed to highlight a critical dimension of the artists to society.

במאמר שליווה את תערוכת "דלות החומר", הציגה ברייטברג-סמל את רפי לביא כנציגו המובהק של הסגנון. In an article accompanying the exhibition "Want of Matter", presented Brietberge - icon to Raffi Lavie outstanding representative of the style. עבודותיו של לביא ייצגו את הרוח ה" תל אביבית ", שהיא תערובת של מודרניזם אירופאי-ציוני עם הזנחה ועזובה. Lavi's works represent the spirit of the " Tel Aviv ", which is a mixture of modernism Continental - Scores with neglect and neglect. במהלך השנים אף הוצגה דמותו של לביא עצמו - לבוש מכנס קצר ומרושל, נעול כפכפי גומי פשוטים, דעתן, "יֶ‏לִידי" ו" צברי " כביטוי לאותה אסתטיקה בעייתית. [38] ציוריו של לביא, שהכילו כמו שרבוטים "ילדותיים", קולאז'ים של תמונות מגזיניות ומודעות פרסום לאירועי תרבות תל אביביים, מדבקות ועליהם הכיתוב "ראש" או "גרניום" ובעיקר לוח ה דיקט המנוסר ועליו צבע לבן סידני [39] הפכו לסממנים המובהקים של "דלות החומר". Over the years, even displayed the image of the Lavi itself - short pants slovenly dressed, wearing flip- simple rubber, opinionated, "s to" and " clusters "as the embodiment of aesthetic problems. [38] Lavi's paintings, containing as doodles "childish", collage 's of the advertising magazine photos cultural events in Tel Aviv, stickers, bearing the inscription "Prime" or "geranium" and especially Table plywood with white Mnusar Sydney [39] became the most prominent features of the "poor material."

בנוסף לגיבוש שפה ויזואלית ברורה, הקפיד לביא להשאיר את הדיון בעבודותיו במישור פורמליסטי. In addition to formulating a clear visual language, careful to keep the discussion Lavi plain works formalistic. בראיונות עמו דאג לביא לסתור כל פרשנות לעבודותיו החורגת מן המישור של "שפת האמנות" בניסוחה של האסתטיקה המודרניסטית. Interviews with Doug Lavi refute any interpretation of his work beyond the plane of the "language of art" in the words of modernist aesthetics. על אף דימויים איקונוגרפיים ברורים ביצירתו, טען לביא כי ייצוגים אלו הם חסרי משמעות היסטורית. Despite clear images Aiconugerfeim work, Lavi claimed that these representations are historically meaningless. יתר על כן, השימוש בקולאז' ובטכניקות חסרות "הילה" אמנותית, נועדו, על פי לביא ועל פי ברייטברג-סמל, לערער ולקעקע את משמעותם של הדימויים החזותיים. [40] תלמידיו של לביא המשיכו אמנם לטפח את ההיבט בצורני בעבודותיהם, תוך התייחסות מתמדת אל המסורת המודרניסטית, אולם בעבודותיהם הופיעו דימויים חזותיים אשר הקשו על ההפרדה הדידקטית של לביא בין "צורה" ל"תוכן". [41] Moreover, the use of collage techniques missing "aura" artistic, meant, according to Lavie and according Brietberge - a symbol, to appeal to undermine the significance of visual images. [40] Lavi's disciples indeed continued to cultivate the formal aspect of the works, with constant reference the modernist tradition, but their works have appeared that visual images made it difficult to Lavi's didactic separation between "form" to "and". [41]

יאיר גרבוז החל את קשריו עם לביא בהיותו נער. Yair Garbuz began his ties with the Lavi as a teenager. במשך כמה שנים שימש לביא כמורה פרטי לגרבוז. [42] מאוחר יותר הפך גרבוז מתלמיד למורה בכיר ב"מדרשה". For several years served as a private teacher Garbuz Lavi. [42] later became a senior teacher Garbuz pupil in a sermon. " יצירתו משנים אלו יצרה חיבור בין סממני הזהות של האתוס של המפעל הציוני, כפי שהשתקפו בתרבות הפופולרית עם ביקורת חברתית ופוליטית. Work of these years has created a connection between the signs of the identity of the ethos of the Zionist enterprise, as reflected in popular culture with social and political criticism. עבודותיו הדו-ממדיות משנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, הכילו תערובת של צילומי עיתונות, צילומים "תיעודיים" וטקסטים שאורגנו בקומפוזיציות חסרות היררכיה ברורה. Works two - dimensional seventies and eighties of the 20th century, contained a mixture of Photojournalism, Stock "documentary" texts organized compositions lack a clear hierarchy. חלק מהעבודות, כדוגמת "הערבים עוברים בשקט" ( 1979 ) או "הכפר הערבי בארץ דומים בהרבה לחיי אבותינו בימים קדומים" ( 1981 ), ניצלו סטראוטיפים רווחים בחברה הישראלית. Some of the works, such as "Arabs go quietly" ( 1979 ) or "Arab village in Israel much like our life in ancient times" ( 1981 ) have used stereotypes profit society. במיצב "אם לא ענק - אז לפחות בגנו" ( 1979 ) יצר גרבוז סביבה עמוסת דימויים מצולמים, שחלקם הוגדלו והפכו לפסלים בחלל. Installation "if not huge - at least in his garden" ( 1979 ) created an environment laden Garbuz photographic images, some of which were enlarged and made sculptures in space. בין הדימויים נכללו תצלומי מעברות ועיירות פיתוח, אב המקריא לבתו את עיתון " דבר " ועוד. Among the images included photographs of transit and development towns, the father of his daughter reads the newspaper " thing "and more. ברקע הושמע הקלטה של משרוקית צעצוע שיצרה רעש של "יער-צעצוע" ‏‏ [43] Background played a recording of a toy whistle noise created by the "Forest - Toy" [43]

עבודותיה של מיכל נאמן משנות השבעים השתמשו בצילום לשם יצירה בעלת אופי קולאז'י. The works of Michal Neeman seventies used photography to create a nature collage's. בעבודות אלו חיברה נאמן ייצוגים שונים תוך הדגשה של מגבלות שפת התיאור והראייה וכן אפשרויות הדמיון והשוני בייצוג ויזואלי. In these works composed loyal emphasizing different representations of the description and vision disabilities and language similarities and differences options visual representation. הפרקטיקה של צירוף או עימות של היגדים הצביעו על כישלון או עיוות של שפת התיאור. [44] על רקע המימד הוויזואלי אשר שיקף את האסתטיקה של "דלות החומר", הופיעו ייצוגים וטקסט כתוב בעזרת " לטרסט "; [45] או בכתב יד אשר שיקפו את הקריסה ה סמיוטית של ייצוג הדימויים. Practice of attaching or conflict of statements indicated a failure or distortion of language description. [44] in light of the visual dimension that reflected the aesthetic of "Want of Matter", appeared in written text representations with " Trust "; [45] or in handwriting that reflected the collapse of the semiotic representation of images. דוגמאות לכך ניתן למצוא בעבודות כגון "דג נאמן וציפור" ( 1977 ) או "הבשורה על-פי הציפור" ( 1977 ) חיברה נאמן בין דימויים משועתקים של דג ו ציפור לכדי מפלצות היברידית. Examples can be found in works such as "fish faithful bird" ( 1977 ) or "The Gospel - According to Bird ( 1977 ) composed of images Mshoaatakim trustee of fish and bird into a monster hybrid . בעבודות אחרות כגון הסדרה "ריטוש כחול" ( 1975 ) קיים ערעור של המוסכמות המוסריות והאסתטיות בחברה. In other works such as the series "Blue Retouch" ( 1975 ) there is a moral challenge aesthetic conventions of society.

למרות הקשרים פמיניסטיים בולטים, נטו עבודותיה של יהודית לוין לביטוי אישי יותר ופחות אינטלקטואלי מעבודותיהם של תלמידים אחרים של לביא. Although ties feminist stand, net works of Judith Levin personal expression and less intellectual work of other students of Lavi. קבוצה גדולה של עבודות שהציגה לוין, עשויה מדיקטים, נוצרה בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים של המאה ה-20. A large group of works presented by Levin, may plywood, was created in the late seventies and early eighties of the 20th century. בעבודות אלו יצרה לוין קומפוזיציות מופשטות העשויות מ עץ לבוד מנוסר וצבוע, לעתים בשילוב צילומים, שנשענו על קיר. These works created Levine compositions abstract made of plywood sawn and painted, sometimes combined with photos, leaning on a wall. שמות העבודות רמזו על שדה התייחסות ביתי כגון "אופניים" ( 1977 ) או "נסיכה בארמון" ( 1978 ). The amount of work suggested a home reference field such as "Bicycle" ( 1977 ) or "Princess Palace" ( 1978 ). למרות שעבודות אלו הופיעו בחלל כבעלות איכות תלת-ממדית, היה העניין המרכזי שלהם ביחס מורכב אל פני השטח הנראים שבעבודה. Although these jobs were in space as having a quality three - dimensional, their main interest was in relation to complex to the surface seem to work. ה"ציור" פרץ את מסגרת המצע והתפשט בחלל. "Painting" broke the frame platform and spread in space.

[ עריכה ] בין 'תל אביב' ל'ירושלים': אמנות פוסט-מושגית בשנות השבעים [ edit ] from Tel Aviv to Jerusalem ': Art Post - In the seventies conceptual

" חומר בתזוזה " ( 1969 / 2008 ) מאת בני אפרת. "Material moving" ( 1969 / 2008 ) by members of Efrat. משטח גומאוויר ופלטת ברזל. Foam surface iron plate.

" משולש השתקפות/חשיבה " ( 1980 ) מאת בוקי שוורץ. "Triangle Reflections / Thought" ( 1980 ) by Buki Schwartz.

התפיסה של " דלות החומר " כ"מרכזה" של האמנות הישראלית, שנוסחה בעקבות שרה ברייטברג-סמל, הפכה אמנים רבים לשוליו של אותו מרכז. גדעון עפרת, שהיה בשנים אלו לא רק מבקר אמנות ואוצר עצמאי, אלה גם שותף ביוזמות אמנותיות שונות, הציב אל מול ה"תל אביביות" את "אסכולת ירושלים החדשה", מונח שמקורו בפרשנות מטאפיזית נוצרית של העיר ירושלים. The concept of " material poverty "as the center of Israeli art, formulated after Sarah Brietberge - icon, many artists became the center of the fringes. Gideon Efrat, who was in these years not only an independent art critic and curator, but also a partner in various artistic initiatives, set in the face of the "to spring" the "school of the New Jerusalem", a term derived from the interpretation metaphysical Christian city of Jerusalem. השוני המרכזי בין הגדרת קבוצה זו לאסכולה ה"תל אביבית" היה טמון, על פי פרשנותה של אריאלה אזולאי, באופן הגדרת מעמדה של האמנות ביחס למרחב הציבורי. The main difference between this group setting to school the "spring" was buried, according to the interpretation of Ariella Azoulay, a definition of art's status in relation to public space. בעוד הקבוצה ה"תל אביבית" שאפה לכונן את האמנות מתוך הגדרותיה המסורתיות, ביקשו האמנים ה"ירושלמים" ליצור עירוב בין אמנות לבין החיים. [46] פרשנות אחרת, אותה ניסח איתמר לוי ראתה בשתי גישות אלו כשתי תפיסות דיאלקטיות שערבו בין 'מושגיות' ל'ציוריות', בין הפשטה אוניברסליסטית לבין מקומיות ספציפית‏‏ [47]. While the group the "to spring" sought to establish the traditional definitions of art, artists sought the "Roshlmym" to create a mix between art and life. [46] another interpretation, it put Itamar Levy saw these two approaches as two concepts dialectical evening between 'conceptual' the 'picturesque', the universalistic abstraction specific local and [47].

מאפיין נוסף של אמנות זו היא השפעת האמנות המושגית וחידושי המדיה באמנות כגון ה מיצב וה מיצג. Another feature of this art is the influence of conceptual art in art media innovations such as the installation and performance. יש לזכור כי בשנים אלו הגבול בין מדיה אלו היה מטושטש והשימוש במונחים כגון "פעולה" ו"מושג" - במקום המונחים "מיצג" ו"מיצב" שנטבעו רק בשנת 1976 - התייחס יותר אל כוונת האמן המבצע יותר מאשר את התוצר האמנותי הסופי. It should be remembered that in those years the border between these media was blurred and use terms such as "action" and "no idea" - instead of the terms "performance" and "installation" was coined only in 1976 - took over the operation in the artist's intention than the final artistic product. גם ה צילום, שהחל ממחצית העשור החל לשמש ככלי ביטוי לאמנים, נתפש ככלי עזר לשילוב דימויים באמנות מושגית וכאמצעי לתיעוד מיצגים ומיצבים. [48] עם זאת, בשונה מן האמנות האמריקאית בת התקופה, רק מעט מן האמנות שנעשתה בישראל הציגה אמנות מושגית ומינימליסטית או "קונקרטית" מוחלטת, כלומר אמנות שעיקרה בשלילת האמנות כייצוג או חיקוי. [49] ‏בין האמנים שחלק מעבודתם הציג גישה זו נמנים בני אפרת, בוקי שוורץ , מיכאל גיטלין ואחרים.‏ Even the photo that started half of the decade began as a vehicle of expression for artists, is perceived as a tool to integrate images and conceptual art by documenting the performances and installations. [48] However, unlike the old American art of the period, only a handful of art made in Israel presented a conceptual art and minimalist or " concrete "absolute denial that art consisted of art as representation or imitation. [49] Among the artists presented their work part of this approach are of Efrat, Buki Schwartz , Michael Gitlin and others.

אלן גינתון במאמרה "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" ( 1998 ) הציגה את אמנות שנות השבעים כתגובה לבעיות הפוליטיות והחברתיות בחברה הישראלית של אותה עת. Alan Ginton her essay "The eyes of the state, visual art in the country without borders" ( 1998 ) introduced the art of the seventies as a response to political and social issues in Israeli society of the time. ה פורמליזם האמנותי נתפש לא רק כמסגרת לתכנים חברתיים ופוליטיים. The formalism considered not only artistic frame of social and political content. אלא, על פי ניסוחו של איתמר לוי, כל מרכיב ביצירה האמנותית נתפש כפעולה ציורית וכמושג רעיוני גם יחד. [50] . But, according to Itamar Levy's formulation, each element of artistic creation as a concept is perceived act of painting reflective together. [50] . גינתון טענה כי ביטוים פוליטיים אלו, שהתעצמו לאחר המשבר הפוליטי והחברתי שבא בעקבות מלחמת יום הכיפורים, נמשכו עד לשנות השמונים, אז נטשו רוב האמנים את הפרקטיקות האמנותיות החתרניות וחזרו לעשייה אמנותית מסורתית יותר. [51] Ginton argued that such political expression, have intensified the political and social crisis that followed the Yom Kippur War, continued until the eighties, then abandoned most of the artists the subversive artistic practices returned more traditional artistic practice. [51]

[ עריכה ] 'מקום', 'מושג' ו'פעולה' [ edit ] 'place', 'idea' and 'action'

שיקום מחצבת נשר ( 1971 ) מאת יצחק דנציגר. Nesher Quarry rehabilitation ( 1971 ) by Yitzhak Danziger.

" מסר-מצר " ( 1972 ), החלפת אדמות מאת מיכה אולמן. "Message - Strait" ( 1972 ), changing land by Micha Ullman.

אחד מן הפרויקטים הראשונים שנעשה בארץ מתוך הגישה המושגית באמנות, בוצע על ידי הפסל יהושע נוישטיין. One of the first projects made in Israel from the conceptual approach to art, done by sculptor Joshua Neustein. בשנת 1970 היה נויישטיין שותף, ביחד עם ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס ביצירתו של "פרויקט נהר ירושלים". In 1970 was Neweistein partner, along with George T. weathering and Gerard Marx's work "Jerusalem River Project." במיצג, הושמעו קולות זרימה מוקלטים של מים על ידי רמקולים, ב מזרח ירושלים , באזור שלרגלי אבו תור ו מנזר סנט קליר ועד ל נחל קדרון. Performance, played recorded sounds of streaming water by the Speaker, in East Jerusalem , the area at the foot of Abu Tor and St. Claire Monastery and to the Kidron Valley. הנהר הדמיוני לא רק יצר סיבת אמנות חוץ-מוזיאלית, אלה גם רמז, בצורה אירונית על תחושת ה גאולה ה משיחית שלאחר מלחמת ששת הימים, ברוח ספר יחזקאל (פרק מ"ז) ו ספר זכריה (פרק י"ד).‏‏ [52] Imaginary river not only created a cause of foreign art - museum, but also a hint, in an ironic sense of the redemption and the messianic following the Six Day War , the spirit of Book of Ezekiel (Chapter MZ) and Book of Zechariah (Chapter XIV). [ 52]

עבודה זו מצביעה על העניין הגובר של אמנים רבים במרחב הנוף הישראלי בהשפעת " אמנות האדמה " האמריקאית. This work indicates the growing interest of many artists in the Israeli landscape under the influence of " earth art "American. רבות מעבודות אלו שיקפו יחס דיאלקטי ודו ערכי אל הנוף ה"ארץ-ישראלי" וה-"מזרחי" וביקורת פוליטית הולכת וגוברת. Many of these works reflected ratio dialectic and co values runs into the "landscape - an Israeli" and - "Oriental" increasing political criticism. בעבודות רבות שהכילו מאפיינים פולחניים ו מטאפיזיים ניתן לראות התפתחות או השפעה ישירה של אמנים מן הפיסול הכנעני והמופשט של " אופקים חדשים ". Properties containing many works ritualistic and metaphysical or development can be seen the direct impact of the sculpture by the Canaanites and abstract of " New Horizons . "

אצל יצחק דנציגר, שיצירתו עסקה כבר מזה מספר שנים בדמות הנוף המקומי, התבטא הפן המושגי בפיתוח וריאציה ישראלית אמנות האדמה. By Yitzhak Danziger, whose work dealt with for several years has been the form of the local landscape, reflected in a variation in developing the conceptual aspects of Israeli art and earth. לדעתו של דנציגר, היה צורך בשיקום וב"פיוס" מערכת היחסים הפגועה בין האדם לסביבתו. Danziger's view, was necessary to rehabilitation at Matthews' bad relationship between man and his environment. גישה זו הובילה אותו לתכנון פרויקטים סביבתיים המשלבים שיקום אתרים, אקולוגיה ותרבות. This approach led him to design projects that combine environmental restoration sites, ecology and culture. את "תיקון" הנוף כמעשה אמנותי פיתח דנציגר בפרויקט "שיקום מחצבת נשר", בשיפוליו המערביים של הכרמל. The "correction" as an act of artistic landscape developed Danziger project eagle quarry rehabilitation, the western slopes of Mount Caramel. בפרויקט זה נוצר כשיתוף פעולה בין דנציגר לבין האקולוג זאב נווה וחוקר הקרקע יוסף מורין, שניסו ליצור מתוך שאריות המחצבה סביבה חדשה באמצעים טכנולוגים ו אקולוגיים שונים. This project was created as a collaboration between Danziger and ecologist Zev Naveh ground scholar Joseph Morin, who tried to create an environment of a new quarry residue means technological and ecological different. "אין להחזיר את הטבע למצבו הקודם", טען דנציגר, "צריך למצוא שיטה להשתמש בטבע מחדש שנוצר כחומר לתפישה כוללת חדשה". [53] לאחר השלב הראשון של הפרויקט הוצגו בשנת 1972 מאמצי השיקום כתערוכה במוזיאון ישראל. "Nature does not return to its previous state," Danziger said, "We must find a method to use nature as a re-created a new comprehensive approach." [53] After the first phase of the project were presented in 1972 an exhibition of rehabilitation efforts in Israel.

דוגמה נוספת לנסיון כזה נוצר בשנת 1977, בעת טקס נטיעה 350 שתילי עץ אלון ב גולן כחלל הנצחה לחללי סיירת אגוז. Another example of such experience was created in 1977, while planting 350 tree seedlings oak in Golan memorial space nut Patrol. דנציגר הציע כי במקום אנדרטה יושם הדגש על הנוף עצמו ועל יצירת אתר בעל "משמעות" החורגת מן הפונקציונליות של אתר הנצחה. Danziger suggested that instead of a monument will be placed emphasis on the landscape itself and creating a site with a "meaning" beyond the functionality of a memorial. תפיסה זו עוצבה בהשפעה של אתרי פולחן בדואיים ו פלסטינים בארץ ישראל, אתרים שבהם משמשים העצים הן כסממן לצד קברי צדיקים והן כמוקד פולחני, עליו תולים "בדים צבעוניים מבהיקים בכחול ובירוק תלויים על אלונים [...] מתוך צורך נפשי יוצאים אנשים לתלות בדים אלה, יוצאים לבקש משאלה". [54] This approach was designed effect of sites of worship Bedouin and Palestinians in Israel, sites where trees are used to sign alongside the tombs of the ritual and as a focal point, he hung "bright colored fabrics in blue and green hanging on the oak [...] of emotional need people to hang out these fabrics, out of a wish. " [54]

קבוצה של אמנים צעירים, שהיו בקשרים עם דנציגר והושפעו מרעיונותיו, יצרו בשנת 1972 מקבץ פעולות באזור שבין קיבוץ מצר לכפר הערבי מסר. מיכה אולמן, בעזרת בני נוער משני היישובים, חפר בור בכל אחד מן היישובים וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית. משה גרשוני כינס אספת חברים ובה חילק את האדמות קיבוץ מצר לחבריו, אביטל גבע יצר בשטח שבין שני היישובים ספרייה מאולתרת, המורכבת מספרות ש מוחזרה ממפעל הנייר " אמניר ".‏‏ [55] אמן אחר שהושפע מרעיונותיו של דנציגר היה יגאל תומרקין, שבסוף שנות השבעים יצר סדרת עבודות בשם "הגדרות עצי זית ואלון", בה ביצע פיסול ארעי סביב עצים. A group of young artists who were influenced by contacts with Danziger and his ideas, created in 1972 a collection operations in the area between Kibbutz Metzer Arab village said. Micha Ullman, with two youth communities, dug a hole in each of the localities and performed a symbolic land exchange between them. Moshe Gershoni convened meeting members which divided the land of Kibbutz Metzer friends, Avital Geva created in the area between the two communities Library improvised, composed of literature that reflected the paper mill " Amnir . " [55] another artist influenced by the ideas of Danziger was Yigal Tumarkin, in the late seventies a series of works created as olive trees and oak settings ", which made a temporary sculpture around the trees. כמו דנציגר, גם תומרקין התייחס בעבודות אלו אל צורת פעולות החיים של התרבות העממית, בעיקר בכפרים ערביים ובדווים, ויצר מהן מעין שפה אמנותית-מורפולוגית, הפועלת בשיטות של בריקולאז' "עני". As Danziger, Tumarkin also addressed in these works to shape the life operations of popular culture, especially in Arab villages and Bedouin, and made them a kind of artistic language - morphological, working methods Bricolaz ' "poor." חלק מן העבודות התייחס לא רק לדו קיום ולשלום, כי אם גם למרחב הפוליטי הישראלי. Some of the works referred to not only co-existence and peace, but also the Israeli political space. בעבודות כגון "צליבת האדמה" ( 1981 ) או "צליבת בדווית" ( 1982 ), התייחס תומרקין אל גירוש הפלסטינים והבדווים מאדמותיהם, והקים בעבור אדמותיהם "עמודי צליבה ". Works such as "crucifixion of the Earth" ( 1981 ) or "crucifixion Bedouin" ( 1982 ), referred to the expulsion of Palestinians Tumarkin Bedouin from their lands, and established for the land "pages of crucifixion . " ‏‏ [56] [56]

קבוצה נוספת שפעלה ברוח דומה, תוך הדגשה של מטאפיזיקה יהודית הייתה קבוצת " לוויתן ", שעל חבריה נמנו אברהם אופק, מיכאל גרובמן ו שמואל אקרמן. Another group that operated in a similar vein, emphasizing the Metaphysics Judith was a group of " whale ", whose members included Avraham Ofek, Michael Grobman and Samuel Ackerman. הקבוצה שילבה בין האמנות המושגית ואמנות האדמה, לבין סמליות יהודית. The group crossed the earth art, conceptual art, and Jewish symbolism. מבין השלושה היה אברהם אופק בעל העניין העמוק ביותר בפיסול ובקשר שלו אל הסמליות והדימוי הדתי. Of the three was Avraham Ofek with the deepest interest in sculpture and its relation to the symbolism of the religious image. בסדרה של עבודות הקרין אופק בעזרת מראות אותיות עבריות, מילים בעלות סמליות דתית או קבלית ודימויים אחרים על גבי אדמה או מבנים. A series of works projected horizon with mirrors Hebrew letters, words with religious symbolism or Kabbalistic and other images on land or buildings. בעבודה "אותות אור" ( 1979 ), לדוגמה, הוקרנו האותיות על גבי אנשים, בדים וכן על אדמת מדבר יהודה. Work "light signals" ( 1979 ), for example, were screened letters on people, fabric and on the soil of the Judean Desert. בעבודה אחרת הקרין אופק את המילים "אמריקה, אפריקה, גרין קארד" ( 1980 ), בסימפוזיון פיסול, על קירות חצר תל חי. [57] Another job horizon projected the words "America, Africa, Green Card" ( 1980 ), Symposium sculpture, the walls of the courtyard of Tel Hai. [57]

[ עריכה ] זהות וגוף [ edit ] Identity Body

" מכתב לבויס " ( 1974 ) מאת תמר גטר. "Letter Lbus" ( 1974 ) by Tamar Getter.

" מברשות (גדעון, בת-שבע, יותם ונועם גכטמן) " ( 1977 ) מאת גדעון גכטמן, שיער אדם, עץ, לוחיות נחושת, זכוכית, 10x24x90 ס"מ, עיזבון האמן. "Brushes (Gideon, Bat - Sheva, Yotam Noam Gechtman)" ( 1977 ) by Gideon Gechtman , human hair, wood, copper plates, glass, 10x24x90 cm, artist's estate.

הנוף כמרחב פעולה וביטויי מגדר, שהיו מרכזיים באמנות האמריקאית באותן שנים, לא מצאו ביטוי הולם באמנות החזותית בישראל. אילנה טננבאום טענה כי בהשוואה לאמנים הבינלאומיים, התאפיינה יצירתם של האמנים בישראל במבע מאופק ובשפה אמנותית הנוטה לצמצום ולסימון צורני.‏‏ [58] בעבודות אמנות ישראליות רבות, כמו של משה גרשוני, תמר גטר ואחרים, נטמע היחס אל הגוף האישי במשמעות פוליטית-חברתית. Landscape as a space of action and expressions of gender, who were major American art during those years, did not find appropriate expression in the visual arts in Israel. Ilana Tenenbaum argued that compared to international artists, was characterized by the creation of Israeli artists and artistic expression contained language which tends to reduce the formal marking. [58] the works of art Many Israeli, like Moshe Gershoni, Tamar Getter and others, assimilated to the relation to the personal body of political significance - social. בעבודה "מכתב לבויס" ( 1974 ), לדוגמה, יצרה גטר מכתב בדוי, המיועד לאמן יוזף בויס. Work "letter Lbus" ( 1974 ), for example, has created a fictitious letter Getter, for the artist Joseph Beuys. המכתב הכיל שלוש ביוגרפיות שונות ובקשה מבויס שיתפור לה מעיל ו נעלים. The letter contained three different biographies request Mbus Sitfor her coat and shoes.

בעבודה "ויה דולורוזה" ( 1973 ), יצר מוטי מזרחי, אמן הנעזר ב קביים לשם הליכה, תצלומים תיעודיים של פעולת צעידה בתוואי ה וויה דולורוזה כשהוא נושא על גבו את דיוקנו העצמי המוגדל. Work "Via Dolorosa" ( 1973 ), created Motti Mizrachi, artist assisted by crutches to walk, documentary photographs of the act of walking along the Via Dolorosa , carrying on his back and increased self-portrait. עבודותיו של גדעון גכטמן בשנים אלו עסקו ביחס הסבוך שבין האמנות לחייו של האמן, ובדיאלקטיקה שבין ייצוג אמנותי למציאות ממשית‏‏ [59]. Works of Gideon Gechtman those engaged in the complex relation between art and the artist's life, the dialectic between reality and artistic representation of real [59]. בתערוכה "חשיפה" ( 1975 ), לדוגמה, תיאר גכטמן מעין טקס של גילוח שיערות גופו כהכנה ל ניתוח לב שעבר, תוך שימוש בתצלומים בעלי סגנון תיעודי, מסמכים רפואיים ותצלומי רנטגן המציגים מסתם שהושתל בגופו. The exhibition "Exposure" ( 1975 ), for example, described Gechtman a ritual of shaving hairs of his body in preparation for heart surgery last week, using photographs with a documentary style, documents, photographs and medical X-rays that show just implanted in his body. בעבודות אחרות, כגון "מברשות" ( 1974 - 1975 ) עובד שיער ראשו של גכטמן, כמו גם של בני משפחתו, וצורף ל מברשות מסוגים שונים, אשר הוצגו בתוך תיבות תצוגה עשויות עץ, כמעין תיבת שרידים (רליקוויום). In other works, such as "brushes" ( 1974 - 1975 ) works hair head of Gechtman, as well as family members, attached to the brushes of various kinds, which were presented in a wooden display cases, remains a kind of box (Rlicoweoma). תיבות אלו נעשו תוך התייחסות לאסתטיקה מינימליסטית חמורה. These boxes were made with reference to a severe minimalist aesthetic.

[ עריכה ] אמנות ופוליטיקה [ edit ] Art and Politics

" פסל ראש " ( 1973 ) מאת אפרת נתן. "Bust" ( 1973 ) by Efrat Natan.

" יד ענוגה " ( 1975 / 2003 ) מאת משה גרשוני. " Yad Anuga "( 1975 / 2003 ) by Moshe Gershoni.

לאחר מלחמת יום הכיפורים החלו להתגבר, כאמור, ביטויי המחאה באמנות הישראלית בכל הקשור למה שנתפס כ מיליטריזם ציוני והיחס אל ה פלסטינים. After the Yom Kippur War were overcome, as stated, protests in Israeli art in terms of what was perceived as militarism Zionist attitude to the Palestinians. ביטויים אלו עשו שימוש ב מיצג כמדיום אמנותי מוביל. Those terms used in a performance as an artistic medium goes.

בין האמנים המובילים בסוג עשייה זה היה פנחס כהן גן, שיצר בשנים אלו שורה של פעולות בעלות אופי פוליטי. Among the artists leading this type of action was Pinchas Cohen Gan, created during those years a series of actions political nature. בעבודה "נגיעה בגבול" ( 7 בינואר 1974 ) נשלחו ארבעה מטילי ברזל אל עבר גבולות מדינת ישראל ועליהם מידע דמוגרפי על ה מדינה. Work "to do with the border" ( 7 January 1974 ) sent to four bars of iron to the borders of the State of Israel on which information demographic of the country. המטילים הוטמנו במקום בו נעצרו ה אזרחים הישראלים שנשאו אותם. [דרושה הבהרה] ב"פעולה במחנה הפליטים יריחו", שהתקיימה ב- 10 בפברואר 1974 באזור צפון-מזרח של העיר יריחו, ליד ח'רבת אל-מפג'ר , חיבר כהן גן בין חווית ה הגירה האישית שלו, לבין חווית המהגר הפלסטיני על ידי בניית אוהל ומבנה דמוי מפרש סירה , עשוי אף הוא מ בד. Ingots were buried where the arrested Israeli citizens carrying them. [need clarification] is at the Jericho refugee camp ", held on 10 February 1974 in the north - east of the city of Jericho, near Khirbat al - Mpgi R. , wrote Cohen Gan the experience of the migration of his own, and the Palestinian immigrant experience by building a tent -like structure sail a boat , also made from cloth . בנוסף ניהל כהן גן "שיחה על ישראל במרחק של 25 שנה, בשנת אלפיים, בפני שני פליטים ומלווי" ו"אמירה: 'פליט הוא אדם שאיננו יכול לחזור למקום הולדתו'". [60] In addition he managed Cohen Gan "call on Israel within 25 years, in two thousand, to both refugees and his companions" and "Mira:" A refugee is a person who can not return to his birthplace. " [60]

האמנים גבי קלזמר ו שרון קרן ("גבי ושרון") הופיעו בסדרת מיצגים שמהותם פוליטיקה ואקטואליה במרחב הציבורי של העיר ירושלים. Artists on Aklzmar and Sharon Fund ("For Sharon") appeared in a series of performances of their stay in the public sphere politics and current events of the city of Jerusalem. ב- 24 באפריל 1973 צירו השניים מטוסים, טנקים וחיילים על כבישי העיר בתוספת המשפט "מי צריך מצעד?". On 24 April 1973 the two axis planes, tanks and soldiers on the roads of the city with the phrase "Who needs a parade?". באותו יום הסתובבו השניים בטקס חלוקת עיטור העוז ו עיטור הגבורה שהתקיים ב תיאטרון ירושלים, כשהם חבושים ב תחבושות וענודים באותות מלחמה. They turned that day ceremony decoration courage and heroism medal held at the Jerusalem Theater, they bandaged in bandages Oanudim signs of war.

אפרת נתן יצרה שורה של מייצגים העוסקים בפרוק הקשר שבין הצופה לבין עבודת האמנות, תוך ביקורת על המליטריזם הישראלי שלאחר מלחמת ששת הימים. Efrat Natan has engaged in a series of discharge represent the relationship between viewer and artwork, while criticizing the Israeli Mleterizm after the Six Day War. בין עבודותיה החשובות היה המיצג "פסל ראש" ובו בנתה נתן מעין פסל עשוי מ עץ, אשר הורכב כמעין מסכה על ראשה של האמנית. Among the most important works was the performance "bust" in which Nathan has built a statue made from wood, which was assembled as a mask on the head of the artist. נתן לבשה את הפסל ביום שלמחרת מצעד צה"ל של שנת 1973 וצעדה באתרים מרכזיים ברחבי העיר תל אביב .‏‏ צורת המסכה - כמעין צורת האות T הזכיר צורה של צלב או מטוס והגביל את אפשרות הראייה שלה. [61] Nathan put the statue on the day after the IDF parade of 1973 marched key sites around the city of Tel Aviv . form the mask - like a form letter T mentioned form of a cross or a plane and limited the possibility of her vision. [61]

שילב בין ביקורת פוליטית ואמנותית לבין פואטיקה מופיעה בשורה של מייצבים ועבודות שיצר משה גרשוני במהלך שנות השבעים. Combined political criticism and art and poetry appears in a series of stabilization work done by Moshe Gershoni during the seventies. עבור גרשוני, שהחל להתפרסם בשנים אלו כפסל קונספטואלי, נתפסה האמנות והגדרתה ה אסתטית כמקבילה וכבלתי ניתנת להפרדה מן הפוליטיקה בישראל. For Gershoni, which began to be published in these years Conceptual sculptor, was seen as setting the art of aesthetic equivalent inseparable from politics in Israel. כך בעבודה בשם: " יד ענוגה " ( 1975 - 1978 ) שבה עימת גרשוני בין כתבה בעיתון המתארת התעללות של ב פלסטיני, לבין שיר האהבה הנודע של זלמן שניאור (בשם: 'את כל ליבה נתנה לו', ומילותיו הראשונות: 'יד ענוגה', אשר הושר בלחן ערבי מאז שנות העלייה השנייה ). Thus the work called " Yad Anuga "( 1975 - 1978 ) which confronted Gershoni newspaper story describing the abuse of in Palestinian and the famous love poem of Zalman Shneur (name: 'all her heart gave him, his first words: "Yad Anuga", which is an Arab melody sung since the Second Aliyah ). גרשוני שר בעזרת רמקול שניצב על גג מוזיאון תל אביב כמעין מואזין. Gershoni Minister with speaker stood on the roof of Tel Aviv as a muezzin. בעבודה אחרת - " מי ציוני ומי לא " ( 1979 ) צייר גרשוני מילים אלו על קירות גלריה בצבעי פסלט בצבע ורוד-אדום. Another work - " who scores and who is not "( 1979 ) painted these words Gershuni gallery walls colors Pslte pink - red. בעבודותיו אלה, שימשה האסתטיקה ה מינימליסטית והמושגית ככלי לביקורת ה ציונות והחברה הישראלית.‏‏ [62] These works, the aesthetic was minimalist and conceptual tool for the criticism of Zionism and Israeli society. [62]

[ עריכה ] שנות השמונים באמנות הישראלית [ edit ] Israeli art eighties

חייל! Soldier! חייל! ( 1981 ) מאת משה גרשוני Soldier! ( 1981 ) by Moshe Gershoni

" קו ירוק עם עיניים ירוקות " ( 1987 ) מאת דוד ריב, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. " green line with green eyes "( 1987 ) by David Reeve, a collection of the Tel Aviv Museum of Art.

" תמי בן עמי " ( 1982 ) מאת מיכה קירשנר. "Tami Ben Ami" ( 1982 ) by Micha Kirshner.

רוב האמנים אשר פעלו בשנות השבעים כאמנים קונספטואלים במגוון מדיה, שינו בשנות השמונים את אופי עבודתם; וחזרו בדרך כלל אל מדיום הציור. Most of the artists who worked in the seventies as artists Koancptoalim various media, changed in the eighties the nature of their work; usually returned to the medium of painting. זאת, השפעתה של האמנות האירופית והאמריקאית אשר אופיינה באותן שנים במגוון של סגנונות אשר חתרו תחת הטעם המקובל של האסתטיקה המנימליסטית, ביניהם סגנון ה" נאו-גיאו " האמריקאי, ה פופ ארט של אמנים כגון ג'ף קונס, או סגנון הציור האקספרסיבי האופנתי, אשר כונה גם כ-"ציור רע" של אמנים כגון ג'ורג' בזילץ ו ג'וליאן שנאבל וסימנו את רוחו של ה פוסט מודרניזם באמנות העולמית. However, the influence of European and American art during those years which was characterized by a variety of styles which undermined the standard of aesthetic taste Mnimalistit, including the style of " Neo - Geo "American, the pop art by artists such as Jeff Koons, or expressive painting style chic, which is also called as "bad painting" of artists such as George Abzilc and Julian Schnabel marked the spirit of postmodernism in art world.

השפעות בינלאומיות אלו חילחלו אל האמנות הישראלית, אשר שיקפה את הניסיון לערער את ערכי החברה הישראלית בשנים אלו. These international influences seeping into Israeli art, which reflected the attempt to undermine the values of Israeli society during those years. באמנות של עשור זה, ובעיקר בשלהי העשור, התפתח שיח אמנותי של זהויות, שיח שלא עלה בקנה אחד עם ההגמוניה הממסדית; סגנון ציור נראטיבי שב ותפש מעמד בקרב האמנים המקומיים וכן נעשה שימוש מכוון פוסטמודרני בין ה"גבוה" לבין ה"נמוך", בכל הקשור לביצוע ולנושאים של יצירות האמנות. [63] Art of this decade, especially in the late decade, developed an artistic discourse of identity, a discourse that was in line with the established hegemony; narrative painting style in the back and caught the status of local artists and deliberate use postmodern and the "incense" and "low", all related to subjects of works of art. [63]

סגנון הציור האקספרסיבי אומץ בישראל על ידי אמנים רבים. מיכל נאמן, אשר עסקה בשנות השבעים ביצירת קואלז'ים ועבודות מושגיות אחרות, עברה ליצירת ציור גדול ממדים ובו המשיכה לשלב הקשרים פסיכולוגיים ופסיכואנליטיים בעבודתה. Expressive painting style adopted in Israel by many artists. Michal Neeman, who deal in the seventies creating Koalz 's other conceptual works, moved to create a large-scale painting continued to integrate connections with psychological and psychoanalytic work. אמן אחר - משה גרשוני עבר מפיסול קונספטואלי ומנימליסטי אל ציור אקספרסיבי ומלא אימפסטו בו שילב סממנים הומו-ארוטיים בדמויות חיילים עם הקשרים יהודיים כגון פסוקים מן התנ"ך, וממקורות יהודיים ונוצריים אחרים. פן נוסף אשר בלט בעבודותיו משנים אלו הוא האזכור של השואה ושל התרבות היהודית באירופה. סגנון הציור של גרשוני כלל מריחת צבע בידיים, ללא שימוש במכחול, תוך שהוא הופך את מלאכת הציור למעיין מיצג (פרפורמנס) אישי. Another artist - Moshe Gershoni has sculpture conceptual Omanimaliste the full expressive drawing Impsto which combined features gay - erotic images of soldiers with Jewish connections, such as verses from the Bible, other Jewish and Christian sources. Another aspect that stood out in his works of these years is the mention of the Holocaust and culture European Jews. Gershoni's painting style paint smeared all hands, without using a brush, while he makes the task of drawing the spring performance (performance) personal.

במקביל לגישה האקספרסיוניסטית, פועלו אמנים שונים בגישות יותר פורמליסטיות. At the same time expressionist approach, Various approaches his work more formalist. הציירת דיתי אלמוג, הציגה ציורים גדולים בהן מופיעים מוטיבים של טקסטיל כגון כפתורים , אריגי חולצות ועוד. Painter Diti Almog, presented large paintings which are motifs of textiles such as buttons , cloth shirts and more. העבודות צויירו בסגנון מופשט ודקורטיבי. The works were painted in the style abstract decorative. הפער בין הטיפול הפורמליסטי (הצורני) והמחושב, לבין הנושא היומיומי, הצביע על הגישה הפמיניסטית העולה מהן. The gap between formal care (formal) calculated, and the daily topic, pointed approach feminist than them. גם אצל אמנים כגון יצחק גולומבק או נחום טבת הובלט העיסוק בפירוק נראטיביים אישיים באמצעות עיסוק פורמליסטי ביחס שבין צורה לתוכן. Even with artists such as Itzhak Golombek or Nahum Tevet featured personal engagement by the dissolution Neratibeime formalistic preoccupation relation between form and content.

אם בשנות השבעים נמצאו באמנות הישראלית עבודות בעלות מסרים חברתיים ופוליטיים, אזי בשנות השמונים נושאות עבודות אלו אופי יותר "מחאתי". If the seventies were Israeli art works with social and political messages, then in the eighties these jobs carry more character "protest." אופי זה בולט בייחוד במחצית השנייה של שנות השמונים, בהשפעתם של אירועים כגון מלחמת לבנון ופריצת האינתיפאדה הראשונה הפלסטינית. This character in particular stands out in the second half of the eighties, the impact of events such as the Lebanon War breach of the first intifada, the Palestinian. הצייר דוד ריב, לדוגמה, יצר עבודות אקספרסביות בעלות אופי פוליטי ברור כגון הציור " קו ירוק עם עיניים ירוקות " ( 1987 ), אשר הציג את גבולות מדינת ישראל ללא השטחים שנכבשו ב מלחמת ששת הימים מעבר ל" קו הירוק " כשהם משולבים בדיוקנאות של ערבים רעולי פנים ועם קו החוף של העיר תל אביב-יפו. Artist David Reeb, for example, created jobs Axpersbioat clear political nature such as painting " green line with green eyes "( 1987 ), which introduced the boundaries of the State of Israel without the territories conquered in the Six Day War beyond the " Green Line "combined Arab portraits masked and the city's coastline Tel Aviv - Jaffa. צייר נוסף, ציבי גבע, הציג דימויים אוריינטליים המצוירים בסגנון אקספרסיבי-נאיבי, המלווים בכתובות כגון "יפה ערערה" או "אום אל פאחם". Another painter, Tsibi Geva, painted oriental images presented expressive style - naive, lenders addresses such as "Beautiful appealed" or "Umm al-Fahm." מבט ביקורתי על האמנות הישראלית הציונית הציג לארי אברמסון שיצר סדרת ציורים מופשטים הנושאים את השם "צובה", מהם מציצים שרידיו של הכפר הערבי אשר ישב ב צובה עד ל מלחמת העצמאות. A Critical View of the Zionist Israeli art presented Larry Abramson created a series of abstract paintings bearing the name "Codex", which remains peek of the Arab village which sat on Codex until the War of Independence. סדרה זו נוצרה כשיח קורא תגר לציוריו המופשטים של יוסף זריצקי, הנושאים שם זה שבהן "מחק" כביכול זריצקי את שרידי הכפר. This series was created dialogue challenge the abstract paintings of Joseph Zaritsky, the issues there is that "delete" Zaritsky supposedly the remains of the village.

ה צילום האמנותי קִבל בשנים אלו מעמד לאחר שנחשב כתחום אמנותי זניח במשך שנים רבות. The photography artistic status Get these years after the art considered negligible for many years. אמנים רבים חזרו מלימודי צילום ב ארצות הברית ביניהם אבי גנור, עודד ידעיה , יגאל שם-טוב , שמחה שירמן , דגנית ברסט ואחרים. Many artists have returned from studying photography in the United States including Avi Ganor, Oded Yedaya , Yigal there - good , glad Sherman , Deganit Brest and others. במוזיאון עין חרוד מוצגת במחצית שנות השמונים "ביאנאלה לצילום ישראלי" אשר מציגה לראשונה את הצילום הישראלי בתצוגה מוזיאלית בהיקף גדול. Museum Ein Harod is the mid-eighties "Israeli Photography Biennale," which introduces the Israeli photography museum in a large scale.

גם בעתונות הישראלית קבל הצילום פרשנות חדשה, כצילום מבויים, בעבודות של צלמים כגון מיכה קירשנר. Even the Israeli press Get a new interpretation of photography, staged photography, the works of photographers such as Micha Kirshner. בפורטרטים שיצר השתמש קירשנר באמצעים אמנותיים כגון איפור, תאורה או קומפוזיציה, במטרה ליצור אפקט פרשני על התפיסה החברתית של המצולמים. Kirshner portraits made use artistic means such as makeup, lighting or composition, to create an effect of interpretation on the social perception of subjects. בדיוקן הדוגמנית תמי בן עמי ( 1982 ), לדוגמה, הדגיש קירשנר את המלאכותיות שבהצגת דמותה הציבורית של הדוגמנית ואת הפער בינה לבין האדם הפרטי. Portrait model Tami Ben Ami ( 1982 ), for example, emphasized the artificiality presenting Kirchner's public image model and gap between the private individual.

גם תחום ה מיצג החל להתפתח. Also in the exhibition began to develop. קבוצה מרכזית שפעלה בתחום זה נקראה "מקלט 209", על שם מספר ה מקלט הציבורי שבו פעלו ב תל אביב. Central group that operated in this area was called "Shelter 209, named for the number of asylum in public which were in Tel Aviv . חברי הקבוצה היו דני זקהיים, תמר רבן ו ענת שן . Group members were Danny Zakheim , Tamar Raban and Anat Shen . קבוצה נוספת - " קבוצת זיק ", יצרה דימויים של חרקים גדולי ממדים, שנשרפו בטקסים מורכבים ששילבו אלמנטים פולחניים. Another group - " Zik Group , has created images of insects and large-scale, complex rituals combined burned ritualistic elements.

[ עריכה ] שנות התשעים ואילך [ edit ] nineties onwards

"אוהל דלת ברזל" מתוך המיצב " הרבית " ( 1995 ) מאת סיגלית לנדאו. "Tent iron door" from the installation " interest "( 1995 ) by Violet Landau.

" מרפאה " ( 1999 ) מאת אוהד מרומי. "Practice" ( 1999 ) by a fan heights.

עבודות של מאירה שמש בתערוכה רטרוספקטיבית ב משכן לאמנות ב עין חרוד. Works by shining sun and a retrospective exhibition at the Museum of Art in Ein Harod.

ללא כותרת ( 2005 ) מאת ציבי גבע. Untitled ( 2005 ) by Tsibi Geva. אוסף בנק דיסקונט. Collection of Discount.

שנות התשעים הביאו עמם מגמה של פתיחות של האמנות הישראלית אל מגמות עכשוויות באמנות הבינלאומית. Nineties brought a trend of openness of Israeli art to contemporary trends in international art. בין הגורמים לכך ניתן למנות את השפעתו של הירחון " סטודיו " בעריכת שרה ברייטברג-סמל, אשר חשף את הציבור הישראלי לאמנות הבינלאומית של אותו זמן; פתיחתן של גלריות חדשות אשר התמקדו באמנות ישראלית של אותה עת; ריבוי של תערוכות משותפות של אמנים ישראלים לצד אמנים זרים והתחזקות מעמדם של מוזיאונים פריפליאלים (כגון מוזיאון הרצליה ששינה את אופי פעולתו בשנים אלו). Among the factors that include the impact of the magazine " Studio "edited by Sarah Brietberge - a symbol, which revealed the Israeli public and international art of the time; opening of new galleries, which focused on Israeli art of the time; multi-joint exhibition of Israeli artists along with artists strengthening the status of foreign museums Friplielim (such as Herzliya Museum changed the nature of the activity in these years.) מגמה זו קיבלה הד על ידי הממסד האמנותי בהקמתו של פרויקט " ארטפוקוס " ( 1994 ), אשר שאף להוות ביאנלה בינלאומית לאמנות ושל פרויקטים נוספים במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. This trend has received an echo by the art establishment in establishing the project Artpokuc "( 1994 ), which took be Biennale International Art and other projects during the first decade of the 21st century.

כחלק מן ההשפעה הבינלאומית על האמנות הישראלית חל גידול ניכר בחשיבותם האמנותית והמסחרית של מדיה שונות כגון צילום, מיצב וה מיצג וה וידאו ארט. As part of the international influence on Israeli art significant growth commercial and artistic importance of various media such as photography, installation and performance and video art. כניסתם של אמצעים טכנולוגים חדשים כגון עריכת וידאו ממוחשבת או עיבוד של קובץ תמונה בתוכנות לעריכה גרפית הקלו על האמנים הישראלים בשימוש במדיה אלו. Means entering technology such as new video editing computer or processing of an image editing software graphically facilitated Israeli artists use these media. מגמה נוספת אשר התחזקה בשנות התשעים היא החזרה לציור פיגורטיבי ריאליסטי, כלומר ציור מהתבוננות במושא הציור. המוביל של מגמה זו היה הצייר ישראל הירשברג, שאף פתח בית ספר לציור ובו הכשיר אמנים לציור מסוג זה.

בקרב עבודתם של הפסלים המקומיים ניכרה בשנות התשעים המגמה ליצירה של מייצבים גדולים ומרובי פריטים. פעמים רבות שיקפו העבודות סוג של מחאה וקריאה לערעור ערכים חברתיים באמצעות סמלים אמנותיים. מיכל רובנר השתמשה במדיום ה וידאו ארט כדי ליצור טקסטורות עשירות המורכבות מדמויות אדם ויוצרות אפקט קמאי- פרימיטיבי. גיא בן נר יצר סרטי וידאו ובהם נרטיבים מפרקים את מוסד ה משפחה, תוך שימוש באפקטים קומיים ו ארס פואטיים.

בעבודות כגון " הרבית " ( 1995 ) או "The Country" ("הארץ"; 2002 ) יצרה סיגלית לנדאו סביבות מרובות פריטים, בעלות מראה אקספרסיבי, ששיקפו את העניין שלה במצבי מעבר ובביקורת חברתית- פוליטית. ביקורת חברתית מופיעה גם בעבודותיו של אוהד מרומי, שהציג עבודות המשלבות בין דימויים "פרימיטיבים" לבין ערכים מודרניסטים. בעבודתו "מרפאה" ( 1999 ) התייחס מרומי ל ארכיטקטורת בעלות מסורת מקומית ועימת אותה עם דימויים פרימיטיביים או זרים. בעבודה "הנער מדרום תל אביב" ( 2001 ), לדוגמה, יצר מרומי פסל ענק של דמות שחורה, שהוצבה אל מול מבנה דמוי מחסום גבול. [64]

גם פסלים ותיקים יותר פנו ליצירת עבודות בעלות נרטיב היסטורי בגוון אישי יותר ול רפלקציה על טבעה של האמנות. פיליפ רנצר, לדוגמה, יצר פסלים ומייצבים המעלים מחדש חוויות ילדות של הגירה וזרות בישראל. פני יסעור יצרה עבודות המעלות את זיכרון השואה, לצד חוויות אישיות אחרות. נחום טבת יצר מערכים פיסוליים מורכבים המנסים לשקף את אופן התפיסה של המתבונן, את הזיכרון, את האובייקט ואת יצירת האמנות. גדעון גכטמן הדגיש קשר זה באמצעים שונים. בתערוכה "יותם" ( 1999 ) הציג גכטמן מערך של עבודות הקשורות למותו של בנו, בתוך מסגרת עבודה המתייחסת לאמצעים פוסט מודרניים של שכפול ושיעתוק.

גם במדיום הציור ניכר הניסיון לבחינה ביקורתית של החברה דרך שפת האמנות. נורית דוד ו מאירה שמש, לדוגמה, יצרו ציורים פיגורטיבים המשקפים את הניסיון הכושל לשלמות משפחתית ולשלמות אמנותית. טל מצליח, אמנית אחרת, יצרה ציורים דקורטיביים המשלבים דימויים שמשמעם חוסר תקינות מיני. ציבי גבע המשיך את עבודתו משנות השמונים, ויצר דימויים כגון "כפייה" או "בלטות" המעמתות בין אמנות מופשטת אמריקאית לבין דימויים מקומיים.

הנטייה לעיסוק בסמלים מרכזיים בלטה בעיקר בקרב אמנים שתפשו עצמם כקבוצות מיעוט בחברה הישראלית. אצל הצייר עסאם אבו שקרה, לדוגמה, נעשה שימוש בסמל ה" צבר " שנתפס אצל ישראלים כסמל ציוני , לשם תהליך של כינון זהות אצל ערביי ישראל. אמן אחר שאריף ואכד, יצר בסדרת הציורים "יריחו תחילה" ( 2002 ) מטמורפוזה של דימוי צייד מתוך רצפת ה פסיפס מ ח'רבת אל-מפג'ר ב יריחו , לשם הצגת ביקורת פוליטית.

הצלם עדי נס עשה שימוש בדמויות של חיילי צה"ל אשר מבוימים במצבי קיום, ושילב משמעויות של הומואירוטיקה ו מוות . בתצלום ללא כותרת ( 1999 ), הידוע בשם "הסעודה האחרונה", מופיעים דמויות של חיילים היושבים סביב שולחן המאזכר את הציור " הסעודה האחרונה " של לאונרדו דה ו