User:Rubina Cengic/sandbox

Književnik, pjesnik, tekstopisac i profesor Slobodan Đurasović rođen je 1944. godine 9. aprila u Sarajevu, a tragično preminuo u Sarajevu 28. marta 2003. godine.

Tokom života je napisao više knjiga: Vjetar na usnama, Svjetla za daljine (o Mirzi Delibašiću i Vahidinu Musemiću), Za brodom trag, Šesto subotnje zvono, Kvadratura sunca i Nesanica puteva.

Pisao je pjesme za brojne izviđače među kojima su Ismeta Dervoz, Jasna Gospić (Dođi u pet do pet), Indexi (Sve ove godine), COD. (Bijeli Bagremi)... Tekst pjesme “Ne mogu sakriti svoju bol” koju je napisao za Ambasadore, takmičila se za pjesmu Evrovizije 1976. godine. Možda najkompletnija evidencija njegovog rada u ovo dijelu je na linku https://diskografija.com/umjetnik/slobodan-durasovic.htm

Za svoj rad je znao kazati da je „sadizam“ jer „piše za sada“.

Najpoznatiji će svakako ostati kao profesor srpskohrvatskog jezika u sarajevskoj Trećoj gimnaziji gdje je počeo raditi 1970. godine. U godinama „usmjerenog obrazovanja“ predavao je Istoriju drame i dramatirgiju, Teoriju filma....

Nakon rata u Bosni i Hercegovini nije se vratio u učionice, samo je 2002. s razredom kom je bio razrenik kada je počeo raditi u školi obilježio 30 godina njihove mature.

Njegovi učenici ga pamte po specifičnom načinu predavanja uz muziku s gramofona, neobičnim provjerama znanja kroz literarne sastave, strogom kriteriju za ocjenjivanje i rokovniku punom stihova koje je rado govorio tokom časa, posebno Miloša Crnjanskog.

U mladiosti je igrao fudbal u sarajevskom Dudbalskom klubu Željezničar zajedno sa Ivicom Osimom, Mišom Smajlovićem, Mirsadom Fazlagićem, Acom Ristićem i drugima iz te generacije. Iz Željezničara je prešao u FK Famos gdje je, kako kažu, veoma dobro igrao u tada jakoj Drugoj ligi. Prestao je biti desni bek kad je dobio posao profesora srpskohrvatskog jezika u Trećoj gimnaziji.

O Slobodanu Đurasoviću je u emisji Radio-dokumenti Radija FBiH (https://federalna.ba/radio-dokument-slobodan-durasovic-svjetla-za-daljine-drugi-dio-pojzo) koju su priredili Mirsad Mulabegović, Željko Marković i Mirsad Tukić, između ostalog rečeno: "Suglasno svojoj beskompromisnoj naravi koja je uvijek bila ignorantska prema svim licemjernim građanskim normama, Đurasović je i kao gimnazijski profesor svojim stilom ušao u prostor sarajevskog urbanog mita jer su za njega školski sistemi bili mučilišta gdje se mlada bića sistematizovano obezličuju i pretvaraju u lutke automate kako bi postali korisni članovi društva. Traganje za ljepotom bio je smisao njegova života. Nogomet, putovanje i lutanje kroz predjele i vremena starih civilizacija, gradovi, luke rijeke i okeani koji, Đurasović je panteistički shvatao svijet, zanosno pričaju o sebi. I, kroz sve ovo Đurasović je prolazio prepušten srcu, jer razum ne može odgovoriti čovjeku ni na jedno pitanje. A, srce može na sva. Inače, najviše prijatelja imao je iz svijeta muzike, pozorišta, filma".

Zanimljiv razgovor iz 1979. vođen zmeđu njega i Duška Trifunovića zabilježen je na linku http://www.yugopapir.com/2013/09/dusko-trifunovic-i-slobodan-urasovic.html O Đurasovićevom privatnom životu se zna vrlo malo – bio je oženjen, imao je dvije sestre i brata, redovno je održavao kontakt s bivšim učenicima...