User:Saftgurka/sandbox7

The Embassy of Sweden in Beirut is Sweden's diplomatic mission in Lebanon.

1947–1982
Sverige och Libanon upprättade diplomatiska relationer 1947. Sveriges ambassadör i Kairo var sidoackrediterad till Beirut 1947-1957.

I juni 1957 utnämndes Åke Sjölin till Sveriges sändebud på den då nya ministerposten i Beirut. I mars 1960 träffades en överenskommelse mellan svenska och libanesiska regeringarna om förändring av respektive länders legation till ambassader. I anslutning härtill förordnades Sveriges nyutnämnda sändebud i Beirut Gösta Brunnström till ambassadör.

I början av 1967 inrättades en fast representation i Saudiarabiens kommersiella centrum Jedda under ledning av en tillförordnad chargé d'affaires. Kansliet underställdes beskickningschefen i Beirut, Libanon.

Den 13 april 1975 påbörjades Inbördeskriget i Libanon. Den 16 april 1975 exploderade en bomb utanför svenska ambassaden i Beirut och alla rutorna i byggnaden krossades. Ingen svensk skadades, omtalades det i ett meddelande från ambassaden till svenska utrikesdepartementet. Bombexplosionen betecknades i rapporten som ett led i gatustriderna och var inte riktad på ambassaden.

I slutet av oktober 1975 påbörjades det som kom att kallas Battle of the Hotels. Efter att de striderna trupperna började närma sig utlänningarnas bostadsområdet uppmanade den 27 oktober den svenska, amerikanska och brittiska ambassaden alla som kunde att utrymma staden. Två kvinnliga svenska ambassadsekreterare skulle skickas hem. Kvar på ambassaden fanns ambassadör Jean-Jaques von Dardel, första utrikeskanslist Håkan Damm samt UD-aspiranten Lennart Båge. Den 29 oktober 1975 gick ett SAS-plan till Sverige från Beirut med 18 svenskar ombord. Kvar i Beirut var då cirka 30 svenskar. De två svenska ambassadsekreterarna samt en handelssekreterare skickades hem med SAS-planet. Enligt UD rörde det sig då inte om någon allmän evakuering av svenskar men svenskarna tillråds att fara hem med tanke på oroligheterna i Beirut. På över en vecka hade varken ambassadör von Dardel eller någon annan kunnat ta sig till svenska ambassaden, som då var inrymd på sjunde våningen i kontorsskrapan vid Rue Clémenceau. von Dardel sökte därefter leda arbetet från bostaden på kullarna 7-8 km sydost om stridsområdet. Kanslisten Hålan Damm och UD-aspiranten Lennart Båge fanns på hotell Holiday Home i en annan del av staden. En granat hade slått ner i ambassadör von Dardels trädgård. Den 5 november 1975 planerades Håkan Damm och Lennart Båge resa hem till Sverige medan ambassadör von Dardel med fru kvarstannade i Beirut.

I mitten av december 1975 stängdes svenska ambassaden i Beirut på obestämd tid. Ambassadsekreterare Lennart Båge och kanslisten Håkan Damm skulle då med bil försöka ta sig till Damaskus. De bedömde läget i Beirut som alltför osäkert för att stanna. De senaste dygnens strider hade krävt stora antal dödsoffer. Ingen besökare har kunnat nå svenska ambassadens lokaler. Ambassaden hade bara varit öppen någon vecka efter att tidigare ha varit stängd under striderna mellan kristna och muslimer. Den 10 december 1975 lyckades de båda ambassadtjänstemännen ta sig ut ur Beirut. Enligt tidigare uppgift skulle de med bil försöka ta sig till Damaskus där ambassadör Jean-Jacques von Dardel redan befann sig. Även den svenska generalkonsuln lämnade Beirut. Libanon sköttes därefter från ambassaden i Damaskus.

Ambassadör von Dardel lämnade Beirut den 14 december med SAS sista tur sedan striderna mellan kristna och muslimer förvärrats. Han reste i mitten av januari 1976 till Damaskus för att där invänta ett lämpligt tillfälle att återvända till Beirut.

I september 1978 reste kabinettssekreterare Leif Leifland och departementsrådet Jan af Sillén till Beirut för att orientera sig om det politiska läget i Libanon och svenska ambassadens arbetsförhållanden. Ambassaden låg i Beiruts centrala delar. Under striderna var den isolerad och telex- och telefonförbindelser med omvärlden avskurna.

1982–1985
I maj 1982 rapporterades det att Sveriges ambassad i Beirut eventuellt skulle stängas. TCO-avdelningen vid UD ansågs att UD behövde överväga om fördelen med att låta de fyra svenskarna där stanna på sin post uppvägde risken att de kan fall offer för våldet i Beirut. En utrymningsplan för personalen i Beirut fanns på plats och bemanningen var redan så liten den kunde vara. Ambassadören i Beirut, Sten Strömholm hade hamnat i skottlinjen flera gånger ut i Beirut. Ambassaden låg då på västsidan nära den farliga delningslinjen genom staden och hade utsikt över dess helt förödda centrum. En viss del av verksamheten hade flyttats över till Amman. Ambassadör Strömholm var ackrediterad även i Jordanien och Syrien.

Svenska ambassaden i Beirut evakuerades i samband med inledningen av 1982 Lebanon War. Ambassadör Sten Strömholm och sekreteraren Marie-Elise Gunterberg följde striden om Beirut från de östra stadsdelarna. Den 10 juni telexrapporterade Strömholm till UD att rökpelare från bombkrevader låg över västra Beirut. Svenska ambassaden var belägen i de västra delarna av centrala Beirut. UD har givit Strömholm och Gunterberg fria händer att lämna Beirut och Libanon närhelst de ansåg nödvändigt. Dock var flyktvägarna avskurna. Den 10 juni arbetade de två svenska diplomaterna från honorärkonsulns kontor med att bland annat försöka kontrollera läget för det fåtal svenskar som fanns i Beirut. Den 14 juni inleddes Siege of Beirut.

I början av februari 1984 förberedde svenska ambassaden i Beirut för evakuering av de svenskar som fanns i staden. De rörde sig då om ett drygt tiotal personer. Den 11 februari reste tre svenskar från Beirut till Cypern över hamnstaden Jounieh norr om Beirut meddelande UD. Därmed var endast ett knappt 20-tal svenskar kvar i Beirut. På ambassaden fanns bara tjänstemannen Mait Kawas. Hon hade vid en rundringning konstaterat att de som stannat kvar ville fortsätta att göra så och för tillfället inte behövde assistens från ambassaden. Därmed stannade ambassadör Ingemar Stjernberg i Damaskus för att följa utvecklingen därifrån. Den 10 februari 1984 kom 14 svenskar till Cypern från Beirut med hjälp av ambassaden.

I september 1984 rapporterades det att svenska ambassaden i Beirut, som nyligen åter öppnats, var belägrad av palestinier som vill söka visum till Sverige. Den libanesiska tidningen Al Fasir hade uppgett att Sverige inom några år skulle ta emot 50 000 palestinska flyktingar. Tidningsartikeln saknade fog. På UD dementerades tidningsuppgifterna. Sverige hade redan då stora problem med den illegala invandringen av palestinier till Skåne. Förste ambassadsekreterare Lars Bjarme som var Sveriges chargé d'affaires i Libanon kunde inte lämna ambassaden då korridorer, trappor och portgång liksom gatan utanför ambassaden belägrades av presumtiva flyktingar på väg till Sverige. Ambassadens personal gjorde nu allt för att förklara för palestinierna att de inte hade några möjligheter att få uppehållstillstånd i Sverige. Tjänstemännen fick ägna all tid åt att dementera de felaktiga tidningsuppgifterna som sade att Sverige var berett att ta emot 50 000 palestinier. På plakat vid ambassadvägen upplystes besökare till ambassaden om de regler som gäller för uppehållstillstånd i Sverige. Bland annat att det krävdes anknytning till nära anhörig.

Svenska ambassaden i Beirut öppnades åter den 10 september 1984 med chargé d'affaires Lars Barme som beskickningschef. Ett par veckor senare rapporterades det att ambassaden försökte på olika sätt att hejda den våg av libaneser som redan är på väg mot Sverige, eller som planerade att resa hit. Rykten hade utmålat Sverige som ett rikligt och fredligt land där flyktingar tas emot med öppna armar. Svenska ambassaden annonserade i de största Beirut-tidningarna där det poängterades att invandringen till Sverige var starkt begränsad och att det gällde mycket strikta regler för att få asyl. Antalet visumsökanden sjönk från 247 till 24 på några dagar. På ambassaden fanns förutom d'affaires Lars Bjarme en sekreterare och en representant från invandrarverket i Norrköping, som hjälpte till med viseringsärendena.

Den 3 maj 1985 hade hot mot svenska ambassaden mottagits från den palestinska terrororganisationen Svarta september. Uppsikten över ambassaden hade nu skärpts men det var inte aktuellt att kalla hem personal rapporterade svenska UD. Svarta september hade hotat att utföra aktioner mot svenska ambassaden om inte Sverige före 31 maj skickade tillbaka de palestinier som fanns i Sverige. I slutet av maj hade en man ringt ambassaden och presenterade sig som representant för terroristorganisationen "Svarta september". Han sade att flera svenska beskickningar i olika länder skulle utsättas för terrordåd. Samtalet innehöll inga krav mot Sverige eller någon förklaring till varför de svenska beskickningarna skulle utsättas för terrordåd, bara att aktioner skulle genomföras efter den 1 juni. Möjligen kunde hotet hänga samman med att en grupp palestinier skulle utvisas från Sverige under följande vecka.

I november 1985 kom beskedet att svenska ambassaden i Beirut skulle tills vidare stängas. Beslutet har fattats av UD i samråd med de tre anställda på ambassaden. Ambassaden skulle hållas stängd tills läget stabiliserats. Den svenska ambassaden låg då i det muslimskt dominerade västra Beirut där häftiga strider under den senaste tiden rasat.

1985–1997
I augusti 1987 rapporterades det att svenska ambassaden i Beirut var stängd på grund av oroliga läget. Ambassaden i grannlandet Syrien hade tagit över det mesta av de konsulära uppgifterna i Libanon. Ambassadör Ingemar Stjernberg var placerad i Västberlin. Vid sitt senaste besök i Beirut i april samma år försökte han kartlägga hur många svenskar som fanns i landet.

Den 5 februari 1988, under Lebanon hostage crisis, kidnappades två skandinaver verksamma vid UNRWA, svensken Jan Stening och norrmannen William Jörgensen. Sveriges ackrediterade ambassadör i Beirut, Ingemar Stjernberg sattes i beredskap för att resa till Beirut och förhandla med kidnapparna. De släpptes den 1 mars.

I april 1989 rapporterade Sveriges ackrediterade ambassadör i Beirut, Ingemar Stjernberg, om situationen för den svenska ambassaden i Beirut efter besök i staden. Köket i residenset var illa åtaget av granater och kopieringsrummet i ambassadkansliet var fullt med kulhål.

I augusti 1994 rapporterades det att den svenska ambassaden i Beirut var stängd sedan inbördeskriget och svenska intressen i Libanon sköttes istället av svenska ambassaden i Damaskus.

1997–2001
Kabinettsekreterare Jan Eliasson besökte Jordanien den 30-31 januari 1997. Där skulle han träffa kronprins Hassan och premiär, och utrikesminister Abdul Karin Kabariti. Därefter reste Eliasson till Libanon för att markera återöppnandet av den svenska ambassaden i Beirut. I Libanon skulle han träffa bland andra utrikesministern Fares Boueiz. Leif Rensfeldt utnämndes till charge d'affairs och chef för beskickningen i Libanon.

I augusti 1999 utnämnde svenska regeringen Sveriges tidigare FN-ambassadör, 83-årige Sverker Åström till chargé d'affaires i Libanon. Han kom att leda den svenska ambassaden i Beirut under hösten 1999, i väntan på den nya ambassadören som av familjeskäl inte kunde tillträda förrän januari 2000. När den nya Beirutambassadören Anne Dismorr lämnade över sina kreditivbrev till Libanons president hösten 1999 blev det en förstasidesnyhet i landets tidningar. Som pricken över i:et för de nymornade sven-libanesiska relationerna gjorde utrikesminister Anna Lindh ett besök i Beirut våren 2000. 3 000 konsulära ärenden handhades vid svenska ambassaden i Beirut under första året av återöppnandet av ambassaden.

Den 26 april 2001 beslutade svenska regeringen att lägga ner ambassaden i Beirut samt ambassaderna i Lima, Tunis, Kuwait och Vatikanstaten. Anledningen var att utrikesförvaltningen drogs med ett underskott och behöver spara pengar. Ambassaderna skulle läggas ner först efter att Sverige avslutat sitt ordförandeskap i EU sista juni. Från 2001 blev svenska ambassadören i Damaskus sidoackrediterad i Beirut. Från samma år tjänstgjorde Hubert Fattal som svensk honorär generalkonsul i Beirut. Från 2007 tjänstgjorde Bertrand Fattal.

2016–present
Den 14 juli 2016 beslutade svenska regeringen att öppna en ambassad i Beirut. Ambassadetableringen skulle vara fullt genomförd under 2017. Ambassadens verksamhet skulle fokusera på politisk rapportering och biståndsverksamhet, med särskild inriktning på Syrienkrisen inklusive dess återverkningar i Libanon.

Natten mot den 10 augusti 2013 kstade en okänd man en molotovcocktail-liknande bomb mot huvudentrén vid den svenska ambassaden i Beirut. Bomben detonerade dock aldrig. Polisens bombtekniker avlägsnade den. Sveriges ambassad i Beirut låg vid tillfället i en hög kontorsbyggnad. Där för finnas ett skalskydd som för det svårt att nå fram till själva ambassaden. En poliskälla uppgav för tidningen Expressen att mycket tydde på att 2023 Quran burnings in Sweden i Sverige var motivet bakom attentatet.

Buildings
Sveriges första bosatta ambassadör tillsattes 1957. Ambassadkansliet var under 1958 beläget på adressen Rue du Parlement, Immeuble Bisharat, Beirut innan man flyttade till annan plats.

Kansli
Ambassadkansliet var 1959-1966 belägen på adressen Rue Bliss, Immeuble Farra; postadr. B. P. 4560, Beirut

Mellan 1967 och 1972 var kansliet beläget på adressen Immeuble Moukarzel/Rebeiz, Rue Clemenceau; postadr. B. P. 4560, Beirut.

Mellan 1973 och 1975 var kansliet beläget på adressen Bank of Beirut and the Arab Countries Building, Rue Clemenceau. Pa B. P. 4560, Beirut

Från 1976 var adressen Pa B. P. 114560, Beirut

Mellan 2000 och 2001 låg kansliet på adressen 812 Tabaris, Plan 7, Avenue Carles Malek, Achrafieh. B.P. 11-4560 Beirut.

Residens

 * 1959: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1960: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1961: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1962: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1963: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1964:
 * 1965:
 * 1966: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1967: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1968: Rue Jenah, Immeuble Abboud
 * 1969: ?
 * 1970: ?