User:Satanael/Zoroastrianism

Zoroastrismen er en gammel før-islamske religion, grunnlagt av den iranske profeten Zarathustra rundt 1000 før Kristus. En av de eldste levende religioner, Zoroastrismen er en monoteistisk religion med dualistiske trekk. Religionen har sitt opphav i den gamle iranske naturreligionen, en folkereligion beslektet med andre indoeuropeiske religiøse tradisjoner. Den var nært beslektet den vediske religionen som er beskrevet i Rigveda, en naturreligion som utviklet seg til det vi kjenner som i dag som hinduisme.

Zoroastrismen var tidligere statsreligionen i det persiske keiserriket, men ble erstattet av Islam etter at Sasanide-dynastiet falt. Zoroastrister overlevde der i enkelte områder, så vel som et større samfunn i India, der etterkommerne av de gamle iranske zoroastristene er kjent som parsi. Det finnes zoroastrere spredt over deler av verden, med samfunn i USA og Storbritannia, og i Asia i land som Aserbajdsjan, Iran og Pakistan. Gjennom sin plass som det statsreligion i det gamle persiske riket, har Zoroastrismen hatt stor innflytelse på Jødedommen og, gjennom den, på de andre abrahamiske religionene, som Kristendommen og Islam.

Den gamle iranske religionen, før Zarathustra's reform, var en polyteistisk naturreligion, direkte beslektet med den vediske religionen som er beskrevet i Rigveda. De gamle iranerne snakket et iransk språk — beslektet med det vediske språket funnet i Veda-skriftene — begge nedstammet fra indoiranske, av den indoeuropeiske-språkfamilien. Det eksisterte to grupper guder, ahura og daeva. Det avestiske ordet ahura er beslektet med de indiske ordet asura, og det avestiske daeva er beslektet med det indiske deva. I den indiske Rigveda-en ble ordet asura brukt om de "eldre gudene", som presiderte over moralske og samfunnsmessige konsepter. Deva ble brukt om de "yngre gudene", krigerguder assosiert med natur, landskap, og naturfenomener. De er ledet av Indra, herskerguden som ved hjelp av gudedrikken soma (haoma på avestisk), beseiret dragen Vritra (også kjent som ahi, et ord beslektet med det avestiske azhi; Begge ordene betyr drake, brukt som egennavn om drager og slangeaktige uhyrer). Hos de gamle iranerne var ahura-ene gode og rettferdige, mens daeva-ene er krigerske og umoralske. For de gamle indoarierne, eller inderne, gjaldt det stikk motsatte. I de senere vedaene og hinduismen ble asura-ene sett på som uregjerlige, og nærmest onde. Men i Rigveda er asura-ene tilsynelatende mindre negative guddommer. Dette kan tyde på en skisme innenfor den indoiranske språkgrenen og etniske gruppen — mellom de indiske og iranske gruppene — der hver deres egen gruppe guddommer ble vilifisert, og eventuelt demonifisert, av den andre.

I den gamle religionen var det mange og ulike kulter, dedikert til forskjellige guddommer, magiske objekter og hellige steder. Enkelte av disse ble fordømt av Zarathustra, men enkelte var så viktige for de iranske folkene at de ble inkludert i den nye religionen av Zarathustra, eller av hans følgere, mens andre var så populære at de til slutt ble en del av den. Avesta-en forteller om en ekstase-kult, dedikert til kultdrikken haoma(en lignende kult er beskrevet i Rigveda, der det fortelles om kultdrikken soma), en drikk som ble laget av en ukjent plante, også kjent som haoma. Det var en berusende drikk som ble tilegnet magiske egenskaper, og det fortelles at, ved å drikke den, ble krigerne grepet av en vill kamplyst, poeter fikk guddommelig inspirasjon, og prestene ble mer åpen for å bli kontaktet av gudene. (Det kan trekkes likheter med mjøden, og den rollen den spilte i den norrøne religionen). Både drikken og planten ble identifisert med en guddom, som også var kjent som Haoma. Det fortelles også om forskjellige naturkulter, dedikert til elementene. En av disse var en kult dedikert til ilden, der ildguden Atar spilte en sentral rolle(en lignende ildkult er også beskrevet i Rigveda, dedikert til ilden og ildguden Agni). De viktige rollene elementene spiller i Zoroastrismen, gjenspeiler kultenes populæritet i den gamle naturtroen: elementene gjenspeiler det gode i Ahura Mazdas skapelse, og ilden et symbol på Gud og det guddommelige.

Den mest viktige personen i Zoroastrismen er profeten og reformeren Zarathustra. Man har svært lite biografisk materiale om han. Mye av hva man vet om hans personlige liv, og om hans åpenbaring og misjon, står i Gata-ene, en lang serie hymner og salmer, som ifølge tradisjonen er skrevet av Zarathustra selv. Gata-ene er en del av Avesta, zoroastrernes mest hellige tekst. En av historiens første religionsstiftere, Zarathustra (avestisk: Zaraθuštra, kalt 'Zartosht' på moderne persisk) eller Zoroaster(gresk: Ζωροάστρης), var, ifølge Gata-ene, sønn av en mann kjent som Pourushaspa, av Spitama-familien. Zarathustra var en prest i presteskapet til guden Ahura Mazda("Herre Visdom" eller "Vise Herre"; kalt på moderne persisk 'Ormazd), den største av de gamle iranske gudene. En dag da han var rundt 30 fikk han en visjon fra Ahura Mazda, og ble utnevnt til å spre hans budskap. hans første disippeler var hans nære familie, hans barn, kone, og hans fetter og nevø Zarathustras åpenbaring og nye religion ble dårlig tatt imot av hans eget folk, og han fortlot sitt hjemland for å bringe sitt budskap til de som vil høre på han. Han omvendte Vishtaspa, konge av Baktria, og hans undersåttere. Hans død er ikke beskrevet i Avesta. Ifølge Shahnama-eposet ble han drept av en hedensk prest. Det er stor uenighet om når Zarathustra levde, og hvem han var, men det er generelt akseptert at han er en historisk figur. Mye av det materialet man har inneholder ingen referanser til kjente historiske figurer, og hans levetid blir datert relativt sent. Dateringer varer fra så tidlig som 1800 f.Kr. til så sent som 500 f. Kr. Muntlig tradisjon plasserer han ganske tidlig, og varierer i alt mellom 10000 f.Kr. til 1000 f.Kr. Ifølge Boken om Arda Viraf, og Shahnama-eposet, levde han rundt 300 år før Aleksander den Stores tid, som en prest i Darius I sitt hoff. Mellom ca. 1400 f. Kr. og 1000 f. Kr. representerer akademisk konsensus, med rundt ca. 1000 f. Kr. som det mest aksepterte.

Zoroastrismens gudstro er en dualistisk monoteisme, der Ahura Mazda — tidligere hovedgud i den gamle iranske religionen — var den Ene. Zarathustras budskap — som beskrevet i Gata-ene — var at Ahura Mazda var den uskapte skaper. Zarathustra identifiserte to ånder, kjent som Spenta Mainyu, den gode ånd, og Angra Mainyu, den onde ånd. Etterhvert ble Spenta Mainyu direkte identifisert med Ahura Mazda, og de ble sett på som en og samme. Angra Mainyu ble da hans direkte motstander, og var like mektig som han — en slags antigud. Gudstroen ble da rent dualistisk, der Ahura Mazda, som herre over asha, sannhet og orden, kjemper en tidløs kamp mot Angra Mainyu, herre over druj. Og universet, både de fysiske og de åndelige delene av det, er deres slagmark. Forholdet mellom asha og druj, er en sentral del i Zoroastrismens dualisme, det er som herrer og representativer for disse de to gudene spiller sine kosmiske roller. Asha betydde sannhet eller, mer bokstavelig, "(det som er) riktig forbundet, i sitt rette sted" dvs., orden, med en hentydning til den kosmiske orden. Druj, som betyr falskhet eller løgn, er antitesen til asha, og representerer ondskap og kaos. Druj tilhører den store ødelegger, Angra Mainyu, sin motskapelse. I tidens begynnelse da Ahura Mazda skapte verden som god, svarte Angra Mainyu ved å skape alt som er ondt. Døden, løgn, krig, og elendighet, og demoner og uhyrer, er alle Angra Mainyus verk. De gamle gudene, ahura-ene, ble sett på som gode guddommer. De ble identifisert som yazata, som betyr "vesen som kan tilbes" eller "hellig vesen", og yazata-ene tjener den store ahura, Ahura Mazda. De fremste blant de er Amesha Spenta. Amesha Spenta-ene var de seks "gnister" som utgikk fra Den hellige ånd. Et viktig konsept i Zarathustras budskap, Amesha Spenta-ene er en del av universets fundament, geti — det vil si, de er en del av den kosmiske orden som Ahura Mazda er hersker over. Mens daeva-ene var, for Zarathustra, ikke bare krigerske, og, som noen ville si, amoralske guddommer, de var bokstavelig talt onde. De hadde fått velge mellom asha og druj, og valgte druj, og de sidet med Angra Mainyu.

Alle vesener, både kroppslige og åndelige, er deltagere i konflikten mellom asha og druj. Som en del av Ahura Mazdas skapelse er det deres oppgave å beskytte den kosmiske orden. Men, mennesket har fri vilje, og det er selv i stand til å velge mellom godt og ondt. Menn og kvinner har ingen særegne roller, en gjenspeiling av det man ser i skapelsesmytene: urmennesket Gayomart var tvekjønnet, og det første menneskeparet var likestående invidider. Som deler av skapelsen er alle mennesker er like: det er ingen forskjell på dem, uansett kjønn, rase og stand. Mennesket blir sett på som et mikrokosmos, og ens åndelige aspekt består av flere deler: daena "religion", ens samvittighet og tro, sammen med ens gode og dårlige handlinger; fravashi, en beskyttende ånd (eller skytsengel); urvan, selve sjelen, dvs. ens ånd. Den fjerde dagen etter dødsmomentet forlater sjelen kroppen, og kroppen er igjen som et tomt skall. Det onde er i konstant angrep på alle mennesker, og det blir lagt stor vekt på rituell renhet. Dette for å holde det onde og det som er urent, som begge deler er av Angra Mainya's motskapelse, borte.

I etterlivet vil man møte sin egen daena i form av en vakker og ung kvinne hvis man har levd et rettferdig liv; hvis man har levd urett, møter man en heslig kone. På et tidspunkt vil man bli nødt til å krysse en bro som markerer overgangen til himmel eller helvete. Gode sjeler får krysse broen og kommer inn i paradis, men de onde faller ned i helvete, der man vil bli straffet etter de synder en har begått. En tilsynelatende felles indoiransk tradisjon ligger bak den zoroastriske tanken om etterlivet. Sjelen vil også bli dømt (lignende da Dante i himmelen ble vurdert av Peter, Paulus og Johannes, i den guddommelige komedien) av Mithra, og, hans to ledsagere, Sraosha og Rashnu. I paradis vil sjelen bli ledet av Vohu Manu, til Ahura Mazdas gyldne trone. En av de mest detaljerte beskrivelsene av det zoroastriske etterlivet er funnet i teksten Boken om Arda Viraf. Den forteller om en dantesk drømmereise gjennom himmel og helvete, hvor det fortelles om de forskjellige gledene sjelene opplever i himmelen, og de forskjellige pinslene de onde og urettvise opplever i helvete. Helvete blir der beskrevet som symmetrisk, med fire nivåer. I den dypeste delen av helvete sitter Angra Mainyu på sin trone, der han gjør narr av de lidende sjelene for at de ikke levde riktig.

I de siste dager skal det siste slaget mellom Ahura Mazda og Angra Mainyu, mellom det gode og det onde, stå. I den siste tid skal det komme tre frelsere (Saoshyans "frelser" pl.), en hvert tusende år. De vil være født av jomfruer fra Zarathustras mirakuløst bevarte sæd. Den siste frelseren skal hete Asvat-ereta, "rettferdigheten inkarnert" — som Zarathustra profisierte, at den tid "skal rettferdigheten kroppsliggjøres" — også bare kjent som Saoshyant, som betyr "frelseren". I de siste dager skal alt returnere slik det var da verden var ny. Det første menneskeparet livnærte seg først av vann, så av planter, så av melk, så av kjøtt. I de siste dager skal menneskene avholde seg i motsatt rekkefølge fra kjøtt, så melk, så planter, og til slutt bare livnære seg av vann. Alle krigere, yazata og mennesker, møter sin egne spesielle motstander i det siste slaget mellom godt og ondt. Dragen Azi Dahaka — som holdt igjen vannene (lik den vediske Vritra) — og ble beseiret av helten Thraetona og lenket til et fjell, vil slippe løs, og vil drepe en tredjedel av menneskene før han igjen vil bli beseiret. Etter det store slaget vil fred råde. Atar og Airyaman vil smelte fra fjellene smelte alt, som vil renne som en elv av ild. Alle menneskene vil bli nødt til krysse denne. For de gode vil det føles som varm melk, men det vil brenne de onde. Denne lidelsen vil vare i tre dager, og etter dette vil alle mennesker leve sammen med sine familier og hverandre i fred og fordragelighet. Helvete vil for evig være forseglet, og Angra Mainyu vil være beseiret.

Det blir lagt stor vekt på rituell renhet. Mennesket må unngå kilder til urenhet, som blod og dødt materiale, og holde seg unda representanter for døden. Det som er urent var en del av Angra Mainyu's motskapelse, og må unngås eller destrueres. Er noe blitt urent skal det ikke renses direkte i en vannkilde, men vann skal hentes fra den. Grunnen til dette er at elementene er rene, ting som vann og ild er symboler på Gud, på den skapelsen Ahura Mazda sto får. Etter at sjelen har forlatt kroppen, er kroppen blitt uren. Zoroastrere begraver ikke kroppen, ettersom den er blitt uren. Tradisjonelt ble den istedet lagt i Lik skulle man helst bli kvitt samme dag som personen var død, og ble tradisjonelt plassert i et tårn — kjent som dokhma, eller "stillhetens tårn" — som er bygget eksklusivt for det formål å "begrave" lik. (I gamle tider, som det som er beskrevet i Avesta-en, ble lik plassert i en grøft, i en hule, eller på fjellet — slik at kroppen kunne bli fortært av åtseletere). Etter at kroppen hadde blitt fortært, så begravde man benene. Denne tradisjonen er ikke lenger levende hos de fleste Zoroastrere, og praktiseres bare av parsi-samfunnene i India. For zoroastrere i andre land er denne skikken er blitt umulig å utføre, og lik blir som regel kremert eller begravet. I hele sin historie har Zoroastrismen vært nærmest gjennomført ikonoklastisk. Det er ingen templer med bilder av guder. Bilder og statuer ble sett på med skepsis, ut av frykt for mulig avgudsdyrkelse. I stedet skulle tilbedelse vendes mot naturen eller yazata-ene, siden alt godt er en representasjon av Ahura Mazda. Såkalte ildtempler er Zoroastrismens tradisjonelle templer: I templene er det hellige bål, som Zoroastrerne ber foran. Det bes tradisjonelt sett fem ganger daglig. Men det er ikke noe som er obligatorisk med zoroastrisk tilbedelse. Man kan velge om man vil be og hvordan man skal gjøre det.

Zoroastrismens etikk er moralsk-dualistisk, og har mye til felles med de abrahamiske religionene. Man skal holde seg til prinsippet om asha, om rettskaffenhet. Skal leve rett, ens arbeid bære frukter, og man skal gjøre godt, tale sant, og opprettholde orden. Ved dette er man samtidig med på å opprettholde den kosmiske orden, og bidrar da med sitt i kampen mot druj; i Ahura Mazdas og yazata-enes kamp mot Angra Mainyu og daeva-ene. Det fremtidige liv avgjøres av balansen av ens gode og dårlige handlingers, ord og tanker fra gjennom livet. Man kan skrifte, og be om forlatelse for sine synder, hvor man også tar et løfte om aldri å synde igjen. Bønn hjelper også, og man kan be for de dødes sjeler.

Kilder

 * Encyclopedia Britannica. "Zoroastrianism".
 * Encyclopedia Britannica. "Zoroaster".
 * Encyclopedia Iranica. "Zoroastrianism - Historical review"
 * Boyce, Mary. Zoroastrians: Their Religious Beliefs and Practices
 * Boyce, Mary. Zoroastrianism: A Shadowy but Powerful Presence in the Judaeo-Christian World.
 *