User:Sunchette/sandbox

Понятие
Макар и да е преди всичко свързан с литературната теория и критика, структурализмът най-добре се определя като метод или подход, а не като строга дисциплина. Структуралистките идеи могат теоретично да се прилагат в различни области – те получават първоначална популярност и внимание чрез работата на антропологът Клод Леви-Строс, а също така засягат мисленето на психоаналитикът Жак Лакан – и могат да бъдат отнасяни спрямо различни видове текст. Освен това, въпреки че терминът структурализъм е показател за сравинтелно ограничен брой теми, не съществува един определен набор от правила, към които всички мислители, определени като структуралсти, винаги строго да са се придържали. Най-общо структурализмът поставя въпроси, свързани със значението, репрезентацията и авторството, и изследва връзката между език и знание. В това отношение той може да се погледне и като широко разпространена преокупация на езика, която засяга мисленето на 20 век, включително и онова мислене, което днес наричаме постмодернизъм. Англо-американската философия е доминирана от култ към езика, в някои случаи основан на вярването, че самата философия опира изключително и само до езика, и по този начин има способности да изглажда всякакви противоречия на други дисциплини като науката и политическата теория. Структурализмът се интересува по-малко от това за какво се отнасят текстовете и повече от това как работят. За да ни разкрие тези механизми по-ясно, той изцяло се дистанцира от всичко, отнасящо се до съдържанието на даден текст – например посланието на една история или моралът в една приказка. Както философът Жак Дерида отбелязва “релефът и дизайнът на структурите изпъква по-ясно, когато съдържанието, което е живата енергия на значението, е неутрализирано”. С други думи, структурализмът е за това как текстовете формално работят, а не за това какво означават. Следователно езикът играе активна роля във формирането на нашите възприятия на реалността. Това прозрение е централно и за постмодерната теория. Значението възниква единствено във връзка със структурите. Нито едно единствено нещо не създава значение само по себе си – то има смисъл единствено във връзка с други неща. Вербалният и писменият език представляват най-чистата демонстрация на тези структурни или релационни носители на значение. Изучавайки това как работи езикът, можем да достигнем до разбирането за това как всички културни предмети произвеждат значение.

Фердинанд Дьо Сьосюр
В постмодерен контекст, тези идеи произлизат широко от работата на Фердинанд Дьо Сьосюр (1857-1913), основателят на модерната лингвистика и структурализмът. В своя Курс По Общо Езикознание ( за първи път публикуван посмъртно през 1915г. ), Сьосюр изследва начините, по които езикът твори смисъл. Той счита, че е безсмислено да търсим исторически или “естествени” корени на определени думи. Вместо това думите трябва да се разглеждат като взаимно свързани елементи в цялостна езикова структура. Той насочва вниманието не върху това как езикът е еволюирал във времето, а върху това как работи като саморегулираща се система в настоящето. Отхвърляйки значението на етимологията на думите и отказвайки да потърси техните корени в природата, той разработва постмодерното превъзходство на формата ( повърхността) над съдържанието ( дълбочината ).

ДУМИ И НЕЩА

Здравият разум ни казва, че светът е направен от независимо съществуващи неща, които по естествен начин пасват на имената, с които ги наричаме. Това би означавало например, че има нещо в розата, което означава, че “роза” е неминуемо най-правилната дума за нея. Но Сьосюр отрича да има каквато и да било директна връзка между самата роза и буквите Р-О-З-А. Всяка една друга комбинация от букви несъмнено би свършила същата работа и е единствено въпрос на конвенция, че розите се наричат именно рози. Той отрича, че наименованията на нeщата са естествено прикрепени към обектите или идеите. От тази стартова позиция, структурализмът – и евентуално постмодернизмът- изоставят всякакво разбиране, свързано със “истинен” език: те считат, че езикът никога не би могъл да бъде едно понятно и невинно отражение на реалността.

СВЯТ ОТ ЗНАЦИ

Сьосюр вярва, че всички култури са изградени от знаци. Това означава, че социалният живот е характеризиран от циркулацията и обмяната на форми, на които обществената конвенция придава смисъл. Знак за Сьосюр е чисто и просто всеки посредник, чрез който хората комуникират помежду си. Доколкото нещо носи някакъв смисъл за нас, може да се предположи, че почти абсолютно всичко би могло да бъде наречено знак. За да подчертае този факт, структурализмът не се занимава с това да оценява качествата на обектите, които назовава. Доколкото има структуралистки анализи на модата, фотографията, рекламата, музиката, киното, народните приказки и ред други неща, всичко се свежда до структурната изработка и това по принцип означава, че структурализмът е много малко свързан с конвенционалната дискриминация между висока и ниска култура.

НАУКА ОТ ЗНАЦИ

Сьосюр твърди, че говоримият и писменият език предлагат най-добрия модел на това как знаците произвеждат значение посредством система от конвенционални споразумения. Лингвистиката следователно може да предостави стабилна база за научно изследване на живота на знаци в обществото. Тази наука за знаците се нарича семиотика или семиология. Въпреки, че структурализъм и семиотика не са идентични по значение, те са много близко свързани. Може да се твърди, че семиотиката е наистина клон от структурализма. Може също да се твърди, че семиотиката се занимава със социалните и политическите измерения на знаците, докато структурализмът- както предполага и името му- има по-абстрактна насоченост към всеобхватните системи и скритите структури. На практика обаче, няма рязка граница между двете.

ПРАВИЛАТА НА ИГРАТА

Структурализмът казва, че езикът е система от правила за комбиниране. Тези правила позволяват да се създават голям брой различни думи в границите на съществуващите писмени знаци от азбуката. Всеки конкретен език ще има свои собствени разбирания как тези знаци да се съчетават и по този начин да произвеждат значение и кое съчетение от звуци ги прави произносими и кое не. Не можем да правим каквото си пожелаем с буквите и да очакваме то да бъде разбрано от всеки. Тези правила са приложими във всички други езици. На езика на дрехите това означава, че правилата налагат да не обуваме гумени ботуши вместо зимни обувки, ако смятаме да ходим на коктейл, както и да не слагаме подходящи дрехи на неподходящи части от тялото. Структуралистите считат, че нормите и конвенциите са приложими спрямо всички аспекти на културата. Писменият и говоримият език чисто и просто представляват най-ясното въплъщение на принципите, които управляват всички знакови системи. В най-общи линии знакът, дефиниран от Сьосюр е обект, дума, образ или всичко онова, което върви заедно с някакво значение, прикрепено към него. Казано по-технично, това е единица значение, произведено от връзката между означаемо и означаващо(знак). Връзката между двете е въпрос на споразумение. Например няма естествена или природна причина затова, че букет червени рози означава страст. Културата е закодирала розите по такъв начин и ние сме възприели този код като даденост. Отделният човек никога не е напълно свободен да създава лично свои интерпретации на нещата. Разбирането е винаги до известна степен ограничавано от конвенциите и правилата. Не е въпрос на личен избор това, че ако аз изпратя червени рози на някого най-вероятно те ще се изтълкуват като романтичен жест. Аз лично не съм натоварил розите с романтични конотации – те са били вече предварително закодирани. Така структурализмът и семиотиката твърдят, че съдържанията на знаците далеч надминават индивидуалните намерения. Това прозрение е значимо в полето на изкуството и литературата, тъй като поставя под съмнение модернисткото и романтичното разбиране за уникалността и оригиналността на изкуството, създадено от индивидуалния акт на гения. Под въпрос се поставя идеята за авторството.

СТРУКТУРАЛИСТИ В ДЕЙСТВИЕ

“Системата на предметите” (1968г.) - Жан Бодрияр

Декорацията на интериора и домашното обзавеждане могат да бъдат анализирани като знакови системни структури също както езика. Модеростта промения нагласата и регулацията на всекидневния живот, в който става важно да бъдеш в крак с модата и да събираш вещи – дрехи, мебели и т.н. по такъв начин, че те:

да си подхождат, да те диференцират от другите – според вкуса, социалната класа и т.н.

През капитализма всички стаи в средностатистическото жилище са структурирани около системата на вещите – например провинциалната кухня и др. Домашното обкръжение е система от обекти и стилове, създадени да функционират под логиката на модерността : животът се върти около консуматорската среда, в която всички стоки получават значението си в зависимост от позицията си в мрежата от знаците-вещи, където твоите вещи определят твоята “индивидуалност”.

"Знаци и Смисъл в Киното" (1972) - Питър Уолън

Структуралисткият филмов критик трябва да търси системата на диференциация и опозиции. Гледайки филмите на един определен режисьор, структуралисткият филмов критик не се интересува от очевидното и повтарящото се в сюжета и стила в определен брой филми на твореца от неговата кариера. Той по-скоро търси една водеща, езотерична структура от бинарни опозиции, която разкрива цял комплекс от значения. Уестърните на Джон Форд например разкриват последователни експресии на бинарните опозиции “градина-пустиня”, “цивилизация-първичност”, “герои-разбойници”. Тези опозиции представляват социални конструкции с политически импликации. Освен това те не са произлезли само от ума на един индивидуален режисьор – индивидите се разбират от структурализма като обикновени канали или предаватели на социални значения. В процеса на самоизразяване ние несъзнателно повтаряме идеали, за чиято широкообхватност не си даваме сметка.

"Декодиране на рекламите" (1978)- Джудит Уилямсън

Рекламата е деликатна форма на пропаганда, създадена от капитализма. Структурализмът и семиотиката са инструментите, които ни дават възможност да разкодираме и разкрием нейните истински механизми. Рекламата създава значения, които нямат пряка връзка с реалността, нито с продукта, който се рекламира. Тя се опитва да създаде различия между принципно напълно еднакви продукти. Всичко това се прави с цел да се стимулират изкуствени желания, чрез определена вътрешна организация на думи и образи.