User:Tamas.Bp/sandbox

== A Vöröskereszt Egylet Erzsébet Kórház ==

Az egylet megalakulása
Az 1860-as évek elején egy genfi filantróp, Dunant Henrik a nyilvánosság elé lépett, hogy a háború borzalmainak mérséklését célzó eszméit propagálja. Dunant tanulmányt írt az 1859-es osztrák–szárd–francia háborúról Un souvenir de Solférino címmel. Ő maga rendkívüli áldozatokkal egészségügyi csapatot szervezett, hogy amennyire csak lehetséges, segítsen a szenvedőkön. Európa-szerte megdöbbenést keltett az írás statisztikai adatokon alapuló azon állítása, miszerint egyedül a solferinói csatában több ezer embert lehetett volna megmenteni a csatatér sebesültjei közül, ha kellő számú ápolót alkalmaztak volna. Megörökítette azoknak a szegény katonáknak a sorsát, akik a csata után orvosi és ápolószemélyzet hiányában a napsütésben a harctéren maradtak, és életüket vesztették. Műve hat kiadást ért meg, és majdnem minden európai nyelvre lefordították. Dunant indítványozta, hogy háború esetére alakuljanak nagyobb ápolóegyletek, melyek feladata lenne már béke idején szervezkedni, hogy a háború kitörésekor a csatatéren segítséget nyújthassanak, s azután az ápolást a kórházakban folytassák. Kezdeményezésére hosszas tárgyalásokat követően elhatározták egy nagy nemzetközi értekezlet összehívását 1864 augusztusára. E Genfben megrendezett diplomáciai kongresszuson 16 állam képviseltette magát hivatalosan. A csatában megsebesült katonák megsegítésére született egy 10 pontból álló egyezmény, amelyet Baden, Belgium, Dánia, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Poroszország, Anglia, Svédország, Görögország, Mecklenburg és Schwerin is aláírt, illetve később az összes európai nagyhatalom. A nemzetközi értekezlet a segélyegyletek szervezését Európa-szerte elvben kimondva, jelvényül elfogadta Genf címerét, a vörös keresztet fehér mezőben, hálával a városnak a kezdeményezésért és a szervezésért. A magyarországi Vöröskereszt elődje, a Magyar Országos Segélyező Nőegylet 1878-tól működött. Létrehozásának egyik apropója a bosnyák háború volt. Maga a Vöröskereszt nálunk 1880-ben alakult meg, s Erzsébet királyné védnöksége alatt állt.

A kórház létrejötte
A Segélyező Nőegylet szerint a magyarországi betegápolónői intézmény meghonosítása és népszerűvé tétele csak úgy volt megoldható, ha létesítenek egy olyan intézményt, amelyben az ápolónők (akik szükség esetén a frontra indulnak) nemcsak elméleti, de gyakorlati oktatásban is részesülhetnek. Szükségesnek mutatkozott továbbá a fővárosban, ahol sok közlekedési vonal összefut, és ahol háború esetén a sebesült katonák összetorlódnak, gondoskodni a beteg katonák elhelyezéséről. Továbbá még a béke idején fel kellett állítani egy, a modern orvosi vívmányoknak megfelelő mintakórházat. Így érlelődött meg az Erzsébet Kórház építésének a gondolata, mely a létesítését elsősorban Ivánka Imre Vöröskereszt egyleti gondnok kezdeményezésének köszönhette. A kórház eredetileg a Ludovíceum-kert háta mögött fekvő, a főváros által díjtalanul átengedett telekre volt tervezve. A tervrajzokat Hauszmann Alajos készítette, de amikorra hozzákezdett volna a kiviteli tervekhez, meggyőződött arról, hogy a kedvezőtlen talajviszonyok, az ártalmas kigőzölgések és a telek csekély mérete folytán a kijelölt terület kórházépítésre nem alkalmas. Így a Vöröskereszt Egylet Budán, Krisztinavárosban, a Győri út és az Alkotás utca sarkán vásárolt egy 13 400 négyszögöles telket. Ez kieső vidéken, a Déli Vasút indóházához közel található, s talajviszonyait tekintve, higiéniai, illetve célszerűségi szempontokból is teljesen megfelelt a kórházépítési követelményeknek. Az egylet anyagi helyzete az eleinte szerény méretekben tervezett kórház nagyobb arányokban való kivitelét is lehetővé tette. Elfogadták Hauszmann Alajos átdolgozott terveit, és az építés 1882 szeptemberében vette kezdetét (Vasárnapi Ujság, 31(1884), 42. szám, október 19., 673–675.). Az építőmester Fekete Elek volt, az építésvezető pedig Binder Ferenc. Rajtuk kívül az építési bizottság tagja volt Károlyi Gyula mint elnök, továbbá Ivánka Imre, dr. Korányi Frigyes, dr. Janny Gyula, Rupp Imre, Ybl Miklós, Lederer Sándor, Rudnyánszky Ferenc és Lintner Imre. Az 1883-as berlini általános német egészség- és mentőügyi kiállításon több magyar kiállító között a magyar Vöröskereszt is szerepelt. Ez alkalomból láthatók voltak Hauszmann tervrajzai az Erzsébet Kórházról. Érdekes, hogy a költségek két nagy csoportra oszlottak: egyrészt a központi kórház épületeinek, másrészt a barakkoknak és a fegyverraktárnak a költségeire. További két kisebb egység volt még a telekár és a művezetői díj. A bokrétaünnepélyt 1884 júniusában tartották. Ez év október 18-án tette le Ferenc József király a zárókövet a felvételi épület kapualjának üregébe (Erzsébet királyné betegség miatt nem tudott megjelenni). Az első páciensek felvétele 1884. október 20-án vette kezdetét.

A kórházegyüttes külső-belső leírása
Az Orvosi Hetilap cikke szerint a talaj száraz, a levegő pedig tiszta volt. Ám az újságíró nagy bajnak tartotta, hogy az építési terület poros út mellett terült el. Így sürgette, hogy a környező utakra az addiginál célszerűbb burkolat kerüljön porcsökkentés céljából, és azok mellett fákat ültessenek. Lenyűgöző panoráma nyílt a telepről, mely a Gellért-hegy hátsó gerincének a Sváb-hegy felé eső részén, a Németvölgyi dűlőben épült. Napjainkban már nem élvezhető a nagyszerű kilátás, mert az utókor beépítette a környéket. A 17 épületből álló kórházegyüttes 48 200 négyszögméternyi, lejtős területet foglal el, a pavilonokat teraszosan alakították ki. A felvételi épület homlokzata a Győri útra nézett. Ettől jobbra-balra arányos elrendezésben találhatók a tiszti pavilonok, s mögöttük a sebészeti és belgyógyászati épületek. Középen volt a konyha- és mosókonyhaház, emögött a kazánház. A telek nyugati, az Alkotás utcával határos részében helyezkedtek el a barakkok és az elkülönítő épület, a Győri út folytatásában a raktárak, és végül a két utca metszésében lévő sarokra pozicionálta az építész a halottasházat és a beszentelőkápolnát. A telep építményei hossztengelyükkel északnyugati, illetve délkeleti irányba fordulnak, vagyis a veszélyes szelek irányába, biztosítva az egészséges légmozgást. E tájolásnak köszönhetően a gyógyító napsugarak is egész nap beáramlottak az egykori kórtermekbe. Az épületek magasságának kétszeres értéke egyenlő az épületek egymástól való távolságával. Az ablakok felülete az adott kórterem alapterületének egyharmadával nagyobb. Az épületek szobrászi és egyéb díszítőrészletekkel nincsenek ékesítve, egyszerű megjelenésűek lettek. Hauszmann saját bevallása szerint mellőzte a pompát és a pazarlást. A házakat nyerstéglával burkolták. A főépületek lábazata, párkánya sóstói és süttői kőből készült. A lépcsőket pettaui kőből faragták ki, a tetőzetek angol palás fedést kaptak. Az épületek között eredetileg aszfaltjárdákat készítettek. Mindegyik ház egyemeletes. Ma már csak az egykori felvételi épület és egy jobb oldali pavilon nyerstégla felületű, a többit az utókor simára vakolta (a díszítőtagozatok vakoltan megmaradtak). A már bemutatott, szintén Hauszmann tervezte Szent István Kórházhoz hasonlóan sárgásbarna téglafelületű pavilonok épültek, amelyeket vörös színű téglasávok díszítenek a szegmensívű ablakok felett. Továbbá az ablakokat ezúttal is lekerekített profilú téglák fogják körül. Akárcsak a Szent István Kórház homlokzatán, itt is megjelennek a páros kapcsolt ablakok, fenn kis tárcsadísszel ezúttal a portálok fölött, az első emeleten. A koronázógerendákat konzolsorok tartják. A felvételi épület középső rizalitjában nyíló bejáratához lépcsősor vezet. A félköríves záródású portált kőfejezetű, téglatörzsű pillérpár fogja közre. Az ívzugokban épületkerámiából gyártott koszorúdíszek láthatók. Kőből faragott dór fejezetű oszloppár tartja az első emeleti balusztrádos erkélyt. A rizalit első emeletén, az ablakok mellvédjén szintén terrakottából gyártott kartusok láthatók, (vörös) kereszttel a címerben. A szélső tömbök analóg helyein rozetták és oroszlánfejek díszelegnek. A homlokzatot koronázó párkányzat frízében csúcsukra állított négyzetek sora látható, a szintén Hauszmann tervezte Szent István Kórház több pavilonjához hasonlóan. Az attika közepén kis, kőből faragott építmény áll: a pillérek tartotta oromzat egy vöröskeresztes kartust foglal magában. Az enteriőrben kőbalusztrádos lépcsőház, hevederíves keresztboltozati rendszer, több díszítetlen stukkópilaszter látható. Az egyik előtérben az alapítók névsorát tartalmazó tábla van kihelyezve, de ma már csak töredékes formában. A felvételi épület földszintjén volt a felvételi iroda, a váróterem, a rendelőszobák, az igazgató hivatalos helyiségei,a gyógyszertár, a kezelőiroda, a fehérneműk raktára és a portás lakása. Az emelet középpontja egy ápolói tanfolyamoknak helyet biztosító nagy terem, emellett jobbra a világi, balra az apáca ápolónők lakóhelyiségei kaptak helyet. Itt volt a kis házi kápolna is, melynek elegáns berendezése gróf Károlyi Gyula és gróf Zichy Lívia ajándéka volt. Kratzmann Ede egyik üvegfestményét is itt állították ki. A lépcsőház oldalfalain Feszty Árpád két freskója volt látható. Az egyik kép csatateret ábrázolt a háttérben harcoló sereggel. Elöl egy kis patak mellett fekszenek a sebesültek, akiket a Vöröskereszt Egylet ápolói gondoznak. Balra egy magasabb rangú tiszt sebeit kötözi be két nő, jobbra egy fiatal sebesült jön az ápolójára támaszkodva, a kezében zászlót tartva. A másik kép Szent Erzsébetet ábrázolta, amint az utcán sínylődőket ápolja. A Díszteremben egy Auguszta császárné által a megnyitás alkalmával adományozott Árpád-házi Szent Erzsébet-festmény függött. A német császárné ezenkívül 1000 forinttal is támogatta a kórház megépítését. A főépület mögött épült fel a 2 tiszti pavilon, melyekbe béke idejében polgári fizető betegeket vettek föl. E két tiszti pavilonban 40-40 beteg számára volt hely. A portálok fölött fennmaradt az előkelő, félköríves terrakottazáródás. A pavilonok földszintjén biliárdszobát, az emeleten pedig társalgót, továbbá 4 fürdő- és 4 ápolónői szobát alakítottak ki. Tölgyfa padlózat és tölgyfa bútorok voltak a helyiségekben. A tiszti pavilonok mögött állt 2, egymáshoz hasonló megjelenésű és beosztású pavilon. Az egyik a sebészeti, a másik pedig a belgyógyászati osztály volt szintén 40-40 beteg számára. A belgyógyászati épület helyet biztosított a nőgyógyászatnak és a szemészetnek is. A lépcsőházak lépcsőfokai kőből voltak kifaragva, és fűthetők voltak. Mindkét pavilon emeletén volt még operáló- és műszerszoba is. A kórpavilonok mögött, a kórház udvarának közepén 2 kisebb épület állt. A nagyobbikban helyezkedett el a nagy főzőkonyha és a mosókonyhák a mosógépekkel. A kisebbik épület a kazánház. A konyhában a főzésre, a mosásra és a fertőtlenítésre a modern szokásoknak megfelelően vízgőzt használtak. Ezek mögött a telek nyugati (Alkotás utcai) részén a barakkok és az elkülönítő épület állt. A barakkok kettős céllal valósultak meg: béke idején sebesültszállító kocsik voltak bennük, háború esetén pedig sebesülteket ápoltak itt. Mindegyik barakkban 2 nagy kórterem, 1 ápolónői szoba és mellékhelyiség volt. E barakkbeosztást a kortársak Hauszmann-féle típusnak keresztelték el. Volt még egy raktárépület is, amelyben az egylet által bevásárolt, a sebesült katonáknak szánt ruhát, ágyneműt és konzerválható élelmiszereket tartották, azonkívül létesült egy lakóház is ápolónők számára. Mellette állt a kocsiszín az istállóval. Itt a kórház saját lovai és kocsijai kaptak helyet, amelyek vagy bevásárlásra, vagy pedig az orvosok szállítására szolgáltak. Ezt követte a szentelőkápolna és a halottasház a boncolóteremmel. A kápolna elegáns építmény volt, külön bejárattal az országútról, tágas előcsarnokkal. Bekerített udvarának köszönhetően a temetésekre érkezők nem juthattak be a kórház nagy udvarába. A kápolnától nyugatra volt még egy elkülönítő épület, melybe a valamely ragályos betegségben is szenvedő sebesülteket helyezték el. Az építési programban 120 betegágyat tűztek ki célul, továbbá a kiegészítő barakkoknak köszönhetően háború esetén 800 sebesültet lehetett elhelyezni a telepen. A pavilonokat Hauszmann elveinek megfelelően modern légfűtéssel és aspirációs szellőztetéssel látták el a fertőzések kivédése céljából, a barakkokat pedig köpenykemencékkel és gerincszellőztetéssel kivitelezték. Az intézet vízellátását a Duna jobb partján futó vízvezetékből oldotta meg a tervező. Ennek bőségessége és megbízhatósága miatt nem volt szükséges kutat fúrni. Az épületek vörösréz kádas, zuhanyzós fürdőszobákkal (minden kórterem mellett volt egy) és árnyékszékekkel voltak felszerelve. A kórtermek padlóját Mettlachból rendelt lapokkal burkolták. A vakolt falakat és a mennyezetet mészfestékkel vonták be. Az épületek közt fennmaradt területeket kertekké alakították át. A kertészi munka legfőbb részét József főherceg, gróf Károlyi Gyula és gróf Zichy Lívia a saját költségükön végeztették el, de a főváros törvényhatósága is sok fát, bokrot ajándékozott, ezzel javítandó a betegek hangulatát. A kórház szabályzatát a dr. Korányi Frigyes elnöklete alatt működő bizottság fogalmazta meg. Mint említettem, az intézet kettős jellegűnek készült: háború esetén sebesültek ápolására, béke idején pedig egyike lett a főváros nagy gyógyintézeteinek, melybe kevésbé vagyonos betegek is felvételt nyertek. Egyúttal a betegápolónők tanintézeteként is funkcionált, továbbá elméleti és gyakorlati tanfolyamokat is tartottak itt a háború esetén szükséges segélynyújtásról. Az első igazgatója Janny Gyula tanár lett. A király az Erzsébet Kórház építéséért és berendezéséért harmadosztályú Vaskorona rendet adományozott elismeréséül Hauszmann Alajosnak. Az építésvezető Binder Ferenc a koronás arany érdemkeresztet kapta meg. A kórház mellé került az Állami Tanítóképezde kétemeletes, szintén nyerstégla épülete. Előtte és mögötte az intézmény 4 további, alacsonyabb és egyszerűbb homlokzatú épülete állt (részben fennmaradtak). A Tanítóképezde korábban az Országház utcában működött. Az új, monumentális épületegyüttes, mely 6 holdnyi telket foglalt el, szintén Hauszmann Alajos tervei szerint épült meg. A munkálatok másfél évet vettek igénybe, s az államnak 380 ezer forintjába kerültek. Az intézet ünnepélyes megnyitása 1884 szeptemberében volt, az Erzsébet Kórház átadásával egyidejűleg. A főépület lépcsőházában egy 1987-ben állított emléktábla látható, mely – tévesen – arra hívja fel a figyelmet, hogy eredetileg ez az épületegyüttes is az Erzsébet Kórházhoz tartozott. Az egykorú források egyértelművé teszik, hogy ez a létesítmény a kezdetektől tanítóképezdének épült, és akként is működött. Ma mindegyik ház, nagy és modern épületekkel kiegészítve, a Testnevelési Egyetemnek ad otthont.