User:Thecarofmiki/sandbox

1. Pojam, predmet, definicija i zadaci nauke MPSP Menadžment kao poslovna filozofija postaje svakim danom sve vise sastavni deo života. Postaje oblik ponašanja privrede, preduzeća, pojedinca, sastavni deo obrazovnih procesa. Menadžment je nastao u dalekoj prošlosti. •	Reč menadžment potiče od latinske reci manus (ruka), staroiralijanske manneggiare (upravljati), engleske manage što znači upravljanje preduzećem ili javnim dobrima (kompanijama, bankama, preduzećima). Iako je menadžment nastao u dalekoj prošlosti, ipak, njegova sira primena u savremenom značenju vezuje se za period industrijalizacije. Menadžment je moderna naučna disciplina koja je neophodna za efikasno funkcionisanje savremene proizvodnje. Menadžment je kreativan proces racionalnog korišćenja ljudskih resursa i sredstava za proizvodnju, to je proces planiranja, organizovanja, upravljanja, koordiniranja, kontrolisanja, radi efikasnijeg i efektivnijeg poslovanja, imajući u vidu i zaštitu životne sredine. Saglasno tome, menadžer je poslovni čovek koji uspešno organizuje poslovne aktivnosti, racionalno koristi radnu snagu i materijalne resurse, planira poslovne aktivnosti radi ostvarenja veće profitabilnosti. Menadžment treba da odgovori na sledeća pitanja •	Šta proizvoditi? •	U kom pravcu specijalizovati proizvodnju? •	Kako izvršiti teritorijalni razmeštaj pojedinih linija proizvodnje? •	U kakvom odnosu treba da raspolaže proizvodna jedinica? •	Koji je najbolji odnos između sredstava i ljudskog rada? •	Koja je najpovoljnija veličina preduzeća i kako se može povećati? •	U kom pravcu treba da se kreće upravljanje i rukovođenje preduzeća? •	Kako meriti rezultate koji se ostvaruju po pojedinim linijama proizvodnje? 2. U studijama menadžmenta, kao i u većini društvenih nauka, nema jedne opšte prihvaćene dominantne teorije. Menadžeri na vise načina posmatraju aktivnosti – organizaciju ljudi, postoji 6 teorijskih škola koje su duboko utemeljene, a to su •	Bihejvioristička •	Klasična •	Kvantitativna •	Škola teorije odlučivanja •	Škola teorije sistema – sistematskog pristupa •	Situaciona škola menadžmenta 1.	Klasična škola menadžmenta – Anri Fajol je osnivač klasične teorije menadžmenta. On je rekao da se menadžer rađa a ne stvara. Aktivnost je podelio na 6 značajnih aktivnosti a to su: tehničke, komercijalne, finansijske, osiguravajuće, računovodske i menadžerske. Posebnu i veliku pažnju je posvetio menadžerskoj funkciji i na osnovu nje je definisao 5 osnovnih funkcija koje karakterišu svakog uspešnog menadžera: a.	Planiranje b.	Organizovanje c.	Upravljanje d.	Koordiniranje e.	Kontrola Pored toga je formulisao 14 principa menadžmenta 1.	Podela rada – cilj je da radnici uvek odgovorno i disciplinovano i disciplinovano obaljaju svoje poslove jer se na taj način postiže uspešna proizvodnja. 2.	Autoritet – menadžer izdaje direktivu zaposlenima i podređenima. 3.	Disciplinovanost – zaposleni moraju poštovati i držati se pravila upravljanja 4.	Jedinstvo upravljanja (komandovanje) – pravilo je da se naređenja prihvataju samo od jedne osobe, ne od vise osoba, jer se na taj način uspešno obavljaju poslovi. 5.	Jedinstvo usmeravanja – samo jedan menadžer može da izdaje naređenja i da organizuje plan. 6.	Podređivanje individualnih ciljeva opštim interesima – interes zaposlenih u preduzeću ne sme imati prednost na da ciljevima preduzeća. 7.	Plaćanja – plaćanje prema zaposlenima mora biti fer i pravičan postupak 8.	Centralizacija – problem je naći najbolju meru centralizacije u svakom slučaju 9.	Hijerarhija – linija autoriteta ide od samog vrha – top menadžmenta do najnižih nivoa u organizaciji 10.	Zastupljenost reda (red) – ljudstvo i materijal moraju biti na pravom mestu u pravo vreme 11.	Pravičnost – menadžer mora biti pravičan i fer prema zaposlenima 12.	Stalnost uprave – rukovodioci ne treba da se menjaju jer se na taj način narušava autoritet 13.	Inicijativa – podređenima se mora dati sloboda da ostvare cilj ali i da snose odgovornost za to 14. Duh zajedništva – timski rad, gde treba koristiti verbalnu komunikaciju umesto formalne – pismene 15.	Losa strana ove teorije je što je u velikoj meri zanemaren ljudski faktor *odnos, ponašanje, motivacije). Ova škola posmatra preduzeće kao mehanizam tj. masinu. Zbog ovih nedostataka razvila se druga škola. 16.	Bihejvioristicka škola (škola ljudskih odnosa) – ovaj pravac skole su podržali sociolozi i psiholozi, posmatrajući čoveka u obavljanju svakodnevnih aktivnosti u okviru preduzeća i na taj način su vršili analize koje obuhvataju (faze, redosled, [predmet, metode i izbor podataka analize). 17.	Predstavnik ove skole, skole ljudskih odnosa je bio Elton Mejo, i smatrao je da čovek svoj posao treba da obavlja odgovorno i disciplinovano ne kršeći nikakva prava i poštovati i biti fer prema zaposlenima. Takođe je istakao da čovek kao ljudski faktor može značajno da utiče na produktivnost, ekonomičnost i rentabilnost poslovanja preduzeća 2.	Kvantitativna teorija menadžmenta – ova škola menadžmenta spada u naučne skole, gde je uključen veliki broj savremenih – modernih pristupa, uključujući novu tehnologiju, gde se raznorazni problemi rešavaju timski, pomoću savremenih – modernih tehnologija i uključujući razne stručnjake iz raznih prirodnih i društvenih nauka. Nedostatak ove teorije je što se opet zanemaruju ljudski odnosi, sve se izvršava mehanizovano, jer napretkom tehnologije i primenom metoda industrijalizacije se zanemaruje ljudski faktor. 3.	Škola teorije odlučivanja – tvorac skole teorije odlučivanja je bio Herbert Sajmon, i on je menadžment posmatrao kao proces donošenja odluka, a ne proces obavljanja svakodnevnih aktivnosti. Nedostatak ove skole je upravo to što se ceo sistem i pristup skole svodi na procesu donošenja odluka. 4.	Škola teorije sistema – ovaj sistem – teorijski sistem skole nastao je, prema krstiću, u određenoj fazi razvoja naučne misli. Neki autori dosadašnji razvoj naučne misli dele u tri osnovne metodološke etape: a.	Etapa metoda opažanja i deskripcije – sastoji se od posmatranja i opisivanja onoga što je zapaženo, bez pokušaja da se ustanove razlozi i zakonitosti koje što je iza posmatranih pojava. b.	Etapa analitičkih metoda takođe se oslanja na posmatranje ali se naglasak stavlja na raščlanjivanje pojava i na pokušaj saznavanja reda u njima. Pojave i predmeti se posmatraju kao skup nezavisnih elemenata koje treba rastaviti na definitivne delove dabi pojava bila shvaćena. c.	Etapa sistemskog metoda prema kojim se sve pojave i predmeti posmatraju kao sistemi, odnosno celine koje se ne mogu rastaviti na svoje elemente, a da se pitom ne izgube osnovna obeležja celine (sinergija) 5.	Sistemski pristup tezi optimizaciji funkcionisanja čitavog sistema, cak i uz postojanje suboptimalnog delovanja nekih njegovih podsistema. 6.	Situaciona škola menadžmenta obuhvata određene specifične situacije sa kojima se sreću menadžeri pri upravljanju i rukovođenju preduzećem. Menadžer, kao poslovni i odgovorni menadžer, menadžer rukovodećeg kadra, mora uvek biti spreman za raznorazne situacije koje nekada mogu biti lose, a nekada dobre, ali generalno cela situacija u preduzeću zavisi od menadžera, koji se zbog toga obučava, i kasnije planira, organizuje, upravlja, koordinira i kontroliše raznorazne situacije u preduzeću. Prednost ove skole je u time što pruža „metod analize i način integracije“ sa njenim okruženjem. 3. Metode nauke MPSP su •	metod indukcije – iz posebnog se zaključuje opšte •	metod dedukcije – iz opšteg se zaključuje posebno •	dijalekticko-materijaisticki metod – metod gde vlada dijalektičko jedinstvo •	istorijsko-materijalistički metod – metod koji posmatra čitav poslovni sistem u njegovom razvoju •	empirijsko-iskustveni metod – takođe zauzima vazno i pristupačno mesto u rešavanju organizaciono-ekonomskih problema, obuhvata određena iskustva, određene empirijske formule i određene elemente. •	Metod analize – ovaj metod predstavlja analizu određenih i stručno rečeno raznovrsnih problema, koje se kasnije rastavljaju na prostije elemente. Obuhvata posmatranje i definisanje određenih situacija, gde pojedini elementi se kreću od najprostije celine do najsloženije •	Dijalektički metod – njegova primena označava sledeće o	Preduzeće se ne posmatra kao nešto izolovano, već kao pojava gde se uspostavljaju određene veze i odnosi sa drugim preduzećem o	Preduzeće treba posmatrati kao pojavu koja je u stalnom kretanju o	Preduzeće treba posmatrati kao pojavu koja prelazi iz kvantitativne u kvalitativne oblike o	Posmatrati preduzeće sa sopstvenim protivrečnostima gde se stalno vodi borba između starog i novog o	I ovaj metod daje slikovitiju predstavu buduće stvarnosti. 4. Putevi prevazilaženja uticaja prirodnih usova na poljoprivrednu proizvodnju? a)	selekcija i oplemenjivanje – jedan je od načina za prevazilaženje tj. ublažavanje prirodnih uslova i jedan od najjeftinijih načina za ublažavanje prirodnih uslova. Cilj selekcije je taj da stvori određene gene koji će biljkama i životinjama da omogući bolje i uspešnije prilagođavanje određenim prirodnim uslovima. Danas naučnici rade na tzv. trans genetici – procesu ubrizgavanja gena drugih vrsta, time brze prilagođavajući vrstu raznim prirodnim uslovima (GMO) b)	tehnika sredstva (tehnički zahvati) – tu spadaju c)	hidro melioracije – postupak poboljšanja zemljišta i ugrađivanja raznih sistema(sistem za navodnjavanje i odvodnjavanje) koji će da poboljšaju samu proizvodnju i povećaju obim proizvodnje. d)	Agro melioracije – mere gde se poboljšavaju fizičke, hemijske i biološke osobine zemljišta radi povećana plodnosti tu spadaju: a.	Prevrtanje plastica (oranje) b.	Kalcifikacija c.	Čišćenje zemljišta (od korova, kamenja) d.	Fosfatizacija e.	Azotofiksacija f.	Organsko đubrenje g.	Đubrenje sumporom h.	Gipsovanje i.	Agro melioracija je mera koja obuhvata procese koji se izvode u zavisnosti od zemljišta, reljefa, nadmorske visine, ekspozicije terena, klime… takođe tu se ubrajaju i građevinski objekti, hemijska sredstva i mehanizacija e)	agrotehnika – predstavlja redovnu primenu odgovarajućih mera koje obuhvataju modernu tehnologiju i predstavlja skup mera u cilju borbe protiv bolesti i štetočina, plodnosti zemljišta, povećanju prinosa, i, što je jako bitno za uspešnu poljoprivredu, savremeno-moderne mere za prevazilaženje prirodnih uslova. 5. osobenosti organizacije poljoprivredne proizvodnje a)	zemljište – posmatra se sa dva aspekta – aspekta poljoprivredne proizvodnje i aspekta industrijske proizvodnje. Zemljište se u poljoprivrednoj proizvodnji iskorišćava za razne grane biljne proizvodnje, dok se u industriji uglavnom iskorišćava kao parcela na kojoj se grade određeni građevinski objekti b)	način reprodukcije sredstvima za proizvodnju – stvaranje finalnog proizvoda koji će imati određene kvalitete, kvantitete, oblije. Finalni proizvod se u industrijskoj proizvodnji može dobiti za jedan dan, dok je u poljoprivrednoj proizvodnji za dobijanje finalnog proizvoda potreban čitav jedan vegetacioni period (4-10 meseci), tj. od trenutka sadnje/setve do trenutka dobijanja finalnog proizvoda. c)	uvećanje mase početnog materijala u procesu proizvodnja – slična je priča sa drugom osobenosti organizacije poljoprivredne proizvodnje, posmatra se sa dva aspekta> poljoprivrednog i industrijskog. U poljoprivrednoj proizvodnji za uvećanje mase početnog materijala potreban je dug vremenski interval – čitav vegetacioni period, dok u industrijskoj proizvodnji cak manje od jednog dana. Postoje velike razlike u masi početnog materijala i finalnog proizvoda, bilo da se koristi u poljoprivrednoj ili industrijskoj proizvodnji. d)	nepodudarnost vremena proizvodnje i vremena rada – vreme proizvodnje je znatno duže od vremena rada. Vreme rada podrazumeva sezonski radnu organizaciju, kratkog vremenskog intervala, dok vreme proizvodnje čitav jedan vegetacioni period i nije kratkotrajno već dugog vremenskog intervala. U industrijskoj proizvodnji, najčešće, a u uslužnoj delatnosti u potpunosti, ta vremena se podudaraju, jer kad se prekine vreme rada prekida se i proces proizvodnje. e)	zavisnost vremena proizvodnje od prirodnih uslova f)	izvođenje radnih operacija sledstveno u vremenu – sezonskog tj. kratkotrajnog je karaktera i operacije se izvode u zavisnosti o kom usevu je reč kad je u pitanju ratarska, povrtarska, voćarsko-vinogradarska proizvodnja ali generalno izvođenje radnih operacija se vrsi u raznim mesečnim periodima. g)	spor obrt uloženih sredstava – koeficijent obrta je dosta manji u poljoprivrednoj proizvodnji nego industrijskoj, jer postoji razlika u vremenu dobijanja finalnog proizvoda, u poljoprivredi 4-10 meseci, a u industriji dan, sat, nekoliko minuta. Koeficijent obrta u osnovi zavisi od 3 vazna faktora, a to su> h)	vreme ulaganja kapitala do stvaranja finalno proizvoda i)	breme od momenta skladištenja do momenta realizacije j)	Vreme od momenta prodaje do momenta naplate k)	з) sporo prilagođavanje promenama tržišnih uslova – u poljoprivredi je znatno sporo prilagođavanje promenama tržišnih uslova, a to ima ograničavajući faktor, dok u industriji je obratno. Razlog tome su ograničavajući uslovi, dug period dok je u industrijskoj proizvodnji obratno, i ona obuhvata savremeno – modernu tehnologiju l)	ш) niži nivo tržišnosti – porodična poljoprivredna gazdinstva kao proizvođačka jedinica i domaćinstvo kao potrošačka jedinica usko su povezana, dok je industrija nezavisna. Poljoprivredi ta uska povezanost sprečava prelaz na finalnu proizvodnju. m)	н) kvalifikaciona struktura radnika – jako je vazna i u poljoprivredi i u industrijskoj proizvodnji. 6	rad kao činilac proizvodnje – vrste i podela rada •	Rad je najznačajniji i opredeljujući činilac svake proizvodnje. Ljudski rad je proces trošenja energije pri stvaranju neke nove vrednosti. Rad kao svesnu i svrsishodna delatnost, stvorio je čovek, gde kroz rad troši psihičku i fizičku energiju. Psihičku – rešavajući raznorazne situacije tj. probleme, a fizičku kada obavlja određene zadatke tokom procesa proizvodnje. Naučnici i istraživači sa različitih aspekata posmatraju pojam ljudskog rada. •	Psiholozi smatraju da je rad psihofizička aktivnost usmerena ka cilju zadovoljavanja određenih ljudskih potreba. Ekonomisti smatraju da je ljudski rad tj. aktivnost usmeren ka zadovoljavanju bilo kakve ljudske potrebe. Generalno svi imaju različito razmišljanje, ali u suštini definišu isti cilj – zadovoljenje ljudskih određenih potreba. Pod pojmom rada se ne podrazumeva samo fizička i psihička aktivnost čoveka, već i duhovna aktivnost čoveka pomoću koje je on: o	Pretvorio prirodnu okolinu u okolinu koja mu odgovara o	Razvija i proizvodi sredstva za rad o	Iskorišćava prirodne sile radi zadovoljenja svojih potreba o	Organizuje sisteme i podsisteme •	Postoje nekoliko podela rada o	Fizički i umni o	Proizvodni i neproizvodni o	Jednostavan i složen o	Živi tj. tekući i minuli o	Direktan i indirektan •	Fizički i umni – ova podela rada je definisana u zavisnosti od vrsta poslova koje čovek obavlja. Čovek, obavljajući razne zadatke, troši određenu vrstu energije, bilo fizičke bilo umne. •	Proizvodni i neproizvodni rad – proizvodni rad ima kao rezultat neko materijalno dobro tj. finalni proizvod, dok neproizvodni rad ne rezultira nikakvim materijalnim dobrom već obuhvata neke aktivnosti odnosno javna dobra, u okviru kojih spada obrazovanje, zdravstvo, umetnost… •	Jednostavan i složen – jednostavan posao zahteva manju odgovornost i manju stručnu spremu, dok složen rad zahteva veće naprezanje, veću odgovornost i veću stručnu spremu. •	Živi (tekući) i minuli rad – živi rad je rad koji u trenutku posmatranja stvara neku novu vrednost, dok minuli rad ne stvara novu vrednost u toku posmatranja, već je on rezultat nekog ranijeg procesa. •	Direktan i indirektan rad – direktan rad je rad izvršavanja zadatka, dok je indirektni rad rad bez kog je nezamislivo odvijanje procesa proizvodnje (inženjerstvo, tehnologija, programiranje) •	Opšta podela rada deli se na oblast društvene proizvodnje (poljoprivreda, zanatstvo, saobraćaj, industrija), a posebna podela rada se deli na grane (poljoprivreda – biljna proizvodnja, animalna proizvodnja; industrija – laka, teska; uslužne delatnosti itd.) •	Tehnička i li pojedinačna podela rade deli rad na manje celine. Ako se vrsi po tehnološkim fazama reč je o tehničkoj podeli rada, a ako se vrsi po poslovima jer je o funkcionalnom radu. •	Teritorijalna podela rada je podela rada na regione i područja •	Posti podela rada i prema cilju, mestu izvođenja, broju učesnika… 7 osnovne psiho fiziološke osobine čoveka – radnika (psihologija i fiziologija rada – energetika rada i uticaja rada, životne dobi i pola na radnu sposobnost radnika) •	Osnovne psiho fiziološke osobine čoveka = radnika su psihologija i fiziologija rada. Ove dve društvene nauke pokušavaju da duble uđu u tematiku psihologije i fiziologije rada čoveka = radnika kako bi analizirali i otkrili šta sve to utiče na čoveka. •	Fiziologija rada – je posebna oblast fiziologije koja proučava životne procese čovekovog organizma, tačnije šta sve utiče na čovekov organizam prilikom rada i na koji način, vrsi i baci se detaljnim analizama čovekovog organizma prilikom rada i prilikom mirovanja, takođe fiziologija rada istražuje koliko se mogu ostvariti određeni ciljevi čoveka a da se pri tome ne naruši zdravlje čoveka. •	Psihologija rada je nauka koja se bavi o psihičkim odnosno psiho motornim osobinama pri izvršavanju određenih zadataka tokom procesa proizvodnje. •	Psiholozi analiziraju uticaj određenih poslova na psihu čoveka, kako utiču i koliko. •	Takođe, dele i tumače radnike na ljude koje rade da vi živeli i na one ljude koje žive da bi radili. •	Berger razlikuje 3 primarne i 6 sekundarnih ljudskih osobina, koje takođe sa sekundarnog i primarnog aspekta vrše pozitivan i negativan uticaj na čoveka kao redovnog ili sezonskog radnika. •	Starenjem radnika opada i radna sposobnost radnika ali ne i zainteresovanost. Stariji radnici su iskusniji, spremniji i spretniji od mladih radnika. •	Postoji razlika između polova, tj. muškarci znatno bolje obavljaju poslove koji su tezi i psihički i fizički, noćne poslove, dok zene takođe obavljaju poslove koji su specijalizovani za osobe ženskog – lepšeg pola, mada i zene mogu da rade psihički teske odgovorne poslove, ali ne i fizičke poslove 8. dejstvo – uticaj fizičkih uslova radne sredine na radnu sposobnost i zdravlje radnika Uticaji fizičkih uslova radne sredine mogu biti različiti, a to su uticaj toplote, osvetljenja, vazduha, vlage, vetrova, prašine, buke, potresa i otrova. Poljoprivreda koja je okružena prirodnom sredinom može pozitivno i negativno da utiče na čoveka. Pozitivno – svež vazduh, osunčanje, negativno – toplota, prašina. Industrija, odnosno proces proizvodnje koji se odvija u zatvorenom prostoru takođe može da utiče na čoveka, sve zavisi o kom poslu je reč. Od ovih uticaja zavisi celokupan uspeh u procesu proizvodnje a i motivaciji i zainteresovanosti radnika. •	Temperatura – svaku radnu operaciju u toku procesa proizvodnje koja se izvodi zavisi od prirodnog faktora, temperature, koja može na dobar ili los način da utiče na proces proizvodnje. Velike temperature mogu da poremete celi tok proizvodnje, dok optimalne mogu da utiču na pozitivan način, takođe za pozitivnog i negativnog aspekta mogu da utiču i na celokupnu aktivnost čoveka. •	Osvetljenje – jako bitno dejstvo – uticaj na proces proizvodnje. Slabo osvetljene prostorije gde se obavljaju različite psihofizičke aktivnosti mogu da doprinose slaboj produktivnosti, dok adekvatno osvetljene prostorije omogućavaju efikasnije i efektivnije obavljanje poslova. •	Vlaga – takođe na razne načine sa aspekta profitabilnosti utiče na celokupan rad čoveka. Adekvatna vlažnost vazduha može pozitivno da utiče na čovekov organizam i ljudski rad, dok slaba ili prevelika vlažnost vazduha može da utiče vrlo negativno na metabolizam i rad čoveka kao ljudskog faktora. •	Vazduh – normalan sastav vazduha je 20% o2, 78% n2, dok ostatak cine argon i ostali gasovi, i vodena para. Ra optimalna što pa vazduha može vrlo pozitivno da utiče na psiho motorne karakteristike čoveka kao stalnog ili sezonskog radnika. Svaka dodatna fluktuacija (rast co, co2, smanjenje o2) može da dovede do pogoršanja kako za čoveka tako za celokupan ljudski rad, jer slabe psiho motorne karakteristike daju slab rad, a slab rad slabu proizvodnju •	Prašina, buka – dva su negativna faktora radne sredine protiv kojih se čovek bori na različite načine. Prašina ima negativan uticaj na čoveka i razvoj odbrambenog mehanizma organizma, tako da adekvatna zaštitna oprema na radu može da smanji uticaj negativnog dejstva na čoveka. Buka je takođe jedan od faktora sa negativnim uticajem na čoveka kao ljudskog faktora i njegovog organizma jer negativno utiče na njegovo celokupno zdravlje.

9. prilagođavanje čoveka radu i rada čoveku, dužina i raspored radnog vremena i higijensko tehnička zaštita na radu

Zavisi od niza karakteristika. Čoveku je potrebno vise vremena da se prilagodi samom radu kao i rad da se prilagodi ili bolje da zavisi od čoveka. Sam karakter prilagođavanja čoveka na raznorazne zadatke koje obavlja tokom svog radnog vremena trpi velika angažovanja psihofizičkih sposobnosti gde se na kraju dobija produktivnost i to visoka (visok radni učinak). Osnovna čovekova sposobnost, motivacija i zainteresovanost za rad takođe su bitne karakteristike za prilagođavane radu i rada čoveku, zbog toga što, ako je čovek motivisan, zainteresovan, obučen, sposoban za vrstu poslova koje obavlja on će to vrlo efikasno, efektivnije i konstruktivnije da obavlja i postizaće profitabilne rezultate, dok sa obratnog aspekta on će to vrlo teško obavljati i što je jako bitno teze će da se prilagođava radu i rad čoveku, jer nije motivisan, sposoban i zainteresovan. Dužina i raspored radnog vremena se posmatra ovako: •	Dužina radnog vremena - optimalno radno vreme je 7 do 8h, svako dodatno povećanje može da pogorša i uspori rad, a i ugrozi čoveka. •	Raspored radnog vremena – obuhvata pre svega dobru organizovanost pa zatim pauze, odmore koji ne smeju da budu predugi ni prekratki, nego je potrebno naći ravnotežu odmora. •	Higijensko-tehnička zaštita na radu – takođe je jedna od jako bitnih karakteristika i uslova svakog uspešnog posla i ljudskog faktora 10 teorije i principi motivacije i ponašanje zaposlenih Motivacija je unutrašnja pokretačka snaga čoveka kao ljudskoga faktora. Ako imam cilj, imamo i motivaciju. Motivacija stimuliše čoveka, njegove psihičko fizičke sposobnosti, da ubrzano, efikasno i efektivnije obavlja svoje zadatke. Motivi su raznovrsni i zavise od mnogih faktora, na primer radimo da bismo zadovolji razne sociološko-kulturne potrebe, da bi druge razne potrebe. Želimo da kupimo stan, auto, to nam održava motiv da svakodnevno efikasno radimo i obavljamo svakodnevne aktivnosti u toku radnog vremena a i van radnog vremena. Teorije motivacije se dele u dve velike grupe a to su Teorija zadovoljavanja ljudskih potreba (socioloških, kulturnih) Teorija procesa (smer – pravac obavljanja zadatka)

Prema maslovu, postoji 5 motiva, životnih potreba 1.	Fiziološke potrebe (san, disanje, vazduh, voda, hrana) 2.	Bezbednosno-sigurnosne potrebe (potreba čoveka da se oseća sigurnim i bezbednim) 3.	Društveno-socijalne potrebe (komuniciranje, druženje, ljubav) 4.	Potrebe poštovanja i uvažavanja (slava, karijera, moć, određena vrednost) 5.	Potrebe samo ostvarivanja – stvaranja (znanje, sport, umetnost)

Osnovna ideja teorije je da postoje dva nivoa potreba: •	Nivo nižeg stepena ili higijenske potrebe – higijena ne leci, ona deluje i sprečava narušavanje čovekovog zdravlja i tu spadaju radna sredina, okolina itd. •	Nivo višeg stepena ili faktor motivacije, tu spada uspeh, bonusi, nagrade, povećanje plate – potrebe radnika su višeg stepena •	Teorija X i teorija Y – teoriju X definisao je Frederik Tejlor, koji je rekao da je čovek kao ljudski faktor dosta lenj po prirodi, nije komunikativan, nije za saradnju, neodgovoran je, neracionalan, dok je teoriju Y, skroz suprotnu teoriji X, definisao mekgregor, koji je rekao da je čovek psihičko fizička ličnost, jako stvaralački ambiciozna, inteligentna, može odgovorno i disciplinovano da obavlja svakodnevne aktivnosti tokom radnog vremena i van radnog vremena Teorija procesa obuhvata 4 značajne teorije a to su: •	Teorija pojačavanja •	Očekivanja •	Pravičnosti •	Postavljane ciljeva 11 sredstva za rad i kriterijumi njihovog grupisanja – klasifikacije Za obavljanje aktivnosti u preduzeću potrebna su razna sredstva i predmeti rada. Pod sredstvima za proizvodnju podrazumeva se skup stvari koje učestvuju u procesu proizvodnje. Sredstva za rad obuhvataju sledeće karakteristike •	Prenose svoju vrednost na nove proizvode •	Svojim sastavom ne ulaze u nove proizvode •	U istom upotrebnom obliku pojavljuju se u vise ciklusa proizvodnje Sa teorijskog i praktičnog aspekta posmatranja pojma sredstva za rad i analizirajući i ulazeći dublje u tematiku, sredstva za rad karakterišu niz različitih klasifikacija sredstava •	Prema načinu obezbeđenja – trajna (sopstvena) i povremena (tuđa) •	Prema obliku – materijalni, novčani, i sredstva u obliku prava •	Prema nameni – poslovna (osnovna i obrtna) sredstva i van poslovna •	Prema fazama – sredstva u fazi proizvodne i van proizvodnje Ova podela je bila sa aspekta određenih kriterijuma klasifikacije, a sredstva za rad i njihova klasifikacija u procesu proizvodnje mogu biti •	Sa aspekta značajno ti – sredstva za rad se mogu javiti u različitim oblicima i značajno ti u procesu proizvodnje. Mogu se koristiti za dobijanje finalnih proizvoda, sredstvima koja učestvuju u procesu proizvodnje (razni delovi masina) i drugi raznorazni materijali •	Sa aspekta uloge u procesu proizvodnje – sredstva opreme – sredstva mehanizacije, biološka sredstva (stoka, višegodišnji zasadi), sredstva za čuvanje proizvoda •	Sa aspekta organizacije – nepokretna (zemljište, melioracije, putevi, građevinski objekti), pokretna Sredstva za rad u poljoprivredi dele se na •	Zemljište – parcele gde se sa ekonomskog i proizvodnog aspekta iskorišćava za dobijanje gotovih proizvoda. Može da se podeli u osam klasa (oranice i bašte, voćnjaci, vinogradi, livade, pašnjaci, močvare, ribnjaci, sume) •	Melioracije i putevi – •	Građevinski objekti – objekti visokogradnje i objekti niskogradnje •	Masine i oprema – savremeno-moderna tehnologija koja se koristi u poljoprivrednoj proizvodnji, vez kojih ne bi mogla da se na efikasan i efektivan način obrađuje površina. •	Stoka – stočna proizvodnja i dobijanje finalnih proizvoda (meso, mleko) •	Višegodišnji zasadi - stabla voćaka koja se iskorišćavaju duzi niz godina 12 organizaciono-ekonomska obeležja zemljišta, melioracija i puteva kao sredstava za rad poljoprivredne proizvodnje i organizacija zemljišne teritorije Zemljište kao osnovno sredstvo i sredstvo stalne imovine je sredstvo bez kojeg sam proces proizvodnje ne bi mogao da se zamisli niti da se započne poljoprivredna proizvodnja. Zemljište je sredstvo koje nema svoj vek trajanja, beskonačno se troši, tako da se zemljište ne amortizuje, sa organizaciono-ekonomskog aspekta, zemljište kao osnovno sredstvo možemo posmatrati sa dva obeležja, a to su: organizaciono obeležje i ekonomsko. Organizaciono obeležje jeste proces i način samog organizovanja osnovnog sredstva (zemljišta), dok ekonomsko obeležje osnovnog sredstva jeste da li je to zemljište sa ekonomskog aspekta korisno, profitabilno u smislu plodnosti, strukture, vodeno-vazdušnog i toplotnog režima i tako dalje… specifičnosti svakog zemljišta su sledeća: nepokretnost – zemljište ne može da bude pokretno, neumno živost – ne može da se razmnožava (može da se povećava ali ne i razmnožava), plodnost (obilje humusa, kalijuma, azota, fosfora, dobra struktura), neistrosivost – ne amortizuje se. •	Melioracije su takođe jedna od efikasnih i efektivnih Agro tehničkih mera kad se sagleda sa organizaciono – ekonomskog aspekta. Melioracije su mera koja obuhvata savremeno – modernu tehnologiju koja povećava obim proizvodnje. Razlikujemo dve vrste – agrotehničke i hidrotehničke •	Agrotehničke – skup mera koje povećavaju obim proizvodnje – Agro hemijske, Agro pedološke, tehničke, Agro klimatske. •	Hidrotehničke – to su mere koje pospešuju vodeno vazdušni rezim zemljišta a to su sistem navodnjavanja i odvodnjavanja. Sa aspekta dužine trajanja poljoprivrednih melioracija izvode se kratkotrajno i dugotrajno, u zavisnosti od samog useva, voćke i same strukture zemljišta i njegovog vodeno vazdušnog režima Putevi su takođe od velike važnosti za uspešnu proizvodnju sa aspekta organizaciono ekonomskog obeležja. Putevi su takođe sredstvo za rad poljoprivredne proizvodnje i organizacije zemljišne teritorije. Putevi su bitni kako se ne bi gubilo vreme pri dolasku i odlasku radnija. Dobra putna mreža je takođe bitna za prevoz i transport proizvoda i prolazak masina. 13. Organizaciono-ekonomska obeležja poljoprivrednih građevina kao sredstava za rad poljoprivredne proizvodnje Građevinski objekti, sredstvo stalne imovine koja se deli na osnovno sredstvo, sredstvo bez kojeg u današnje vreme, pa i ranije, takođe ne može zamisliti proizvodnja i to pre svega poljoprivredna. Građevinski objekti se mogu podeliti na objekte visokogradnje i niskogradnje i koriste se u zavisnosti od vrste same proizvodnje. Takođe, njihova primena zavisi i oda drugih aspekata koji su takođe jako bitni za samo korišćenje, a to su •	Klimatski uslovi •	Veličina proizvodne jedinice •	Način korišćenja zemljišta •	Osobine zemljišta •	Struktura proizvodnje •	Intenzivnost proizvodnje •	Lokacija proizvodnih jedinica i organizacija zemljišne teritorije Kada pogledamo sa aspekta organizaciono ekonomskih obeležja, građevinski objekti i njihova primena u svakoj proizvodnji kao osnovno sredstvo za rad je kako bitno jer na taj način se proizvodnja finalnih proizvoda dobro skladišta sa aspekta organizacije i čuva i prodaje sa aspekta ekonomije, takođe građevinski objekti su dobri i za samu poljoprivrednu proizvodnju i za organizaciju zemljišne teritorije. Prema nameni, građevine delimo na •	Proizvodne – u biljnoj, stočarskoj, prehrambenoj, tekstilnoj ili bio kojoj drugoj vrsti proizvodnje •	Poslovne – objekti gde je smešteno preduzeće, uprava… •	Društvene – biblioteke, obrazovni sistem, zdravstvo, umetnost (galerije, muzeji) Građevinski objekti imaju vek trajanja, mogu sa dugim godinama korišćenja da gube svoju vrednost, drugim recima da stare pa se što ga amortizuju. 14. organizaciono ekonomska obeležja masina i oruđa kao sredstava za rad poljoprivredne proizvodnje

Masine i oruđa, takođe su osnovna sredstva za rad, bez kojih ne bi mogao da se odvija proces proizvodnje. Masine i oruđa su mehanizovana sredstva za rad koja efikasni i efektivnije obavljaju proces proizvodnje i osnovna sredstva bez kojih ne bi mogao da se odvija proces proizvodnje. Upotrebom masina i oruđa smanjuje se radna snaga, proizvodnja se bolje tj. profitabilnije obavlja. Prema pokretljivosti dele se na •	Pokretna – pogonske i priključne masine •	Polupokreta (razne priključne masine) •	Nepokretna (instalacije) Sa aspekta organizaciono ekonomskog obeležja, ova osnovna sredstva su jako bitna jer dobro i brzo završavaju poslove sa aspekta organizovanosti i proizvodnja je profitabilnija i ekonomičnija sa aspekta ekonomskog obeležja, i takođe dobra su savremeno moderna sredstva za rad poljoprivredne proizvodnje. Stepen zastupljenosti zavisi od – •	veličine parcele ili preduzeća, •	intenziteta proizvodnje, •	strukture proizvodnje, •	načina korišćenja zemljišta Tehnika opremljenosti rada sredstvima jednaka je odnosu vrednosti osnovnih sredstava i broja radnika 15. organizaciono ekonomska obeležja dugogodišnjih zasada kao sredstava za rad poljoprivredne proizvodnje Dugogodišnji zasadi i sume su takođe osnovna sredstva koja se posmatraju sa organizaciono ekonomskog aspekta i kao sredstvo za rad poljoprivredne proizvodnje. Dugogodišnji zasadi sami po sebi su zasadi koji se zasade i neguju dug niz godina, zasadi koji kao finalni proizvod daju vrlo ukusne proizvode, ali u dugogodišnje zasade pored voćaka i vinograda spadaju i ukrasno drveće i cveće. Dugogodišnji zasadi imaju svoj period življenja, nisu beskonačne tj. nemaju neograničen vek trajanja, tako da tokom upotrebe se troše i gube svoju vrednost, tako da se višegodišnji zasadi, kao osnovno sredstvo za rad amortizuju. Sama proizvodnja višegodišnjih zasada zavisi od mnogih faktora koji su prirodnog faktora, faktora na kog u potpunosti ne može da se utiče, čije su specifičnosti: •	klimatski uslovi, •	sunčeva svetlost, •	pogodnost zemljišta, i mnogi drugi faktori Takođe u samoj proizvodnji višegodišnjih zaseda, izražena je radna snaga, sezonskog karaktera, koja obavlja raznorazne specifičnosti tj. aktivnosti (rezidba, izvođenje određenih agrotehničkih meta, hemijskih mera, berba, klasiranje i transport plodova)

Za intenzivnu voćarsku proizvodnju jako je bitno izabrati dobar uzgojni oblik, sortiment, reljef, ekspoziciju terena, nadmorsku visinu, pa tek onda stupiti u proces proizvodnje, vegetacioni period, period kada biljka uzima hranljive sastojke iz zemljišta, takođe za intenzivnu proizvodnju je bitna agrotehnika – kompleks mera modernog karaktera, koje uspešno štite zasade od štetočina, bolesti… generalno, višegodišnji zasad je osnovno sredstvo, sredstvo za rad procesa proizvodnje i jedna veoma specifična i odgovorna proizvodnja koja zahteva detaljne analize pre procesa proizvodnje, jer kasnije, posle dužeg vremenskog perioda se uočene greške teško mogu korigovati. 16. organizaciono ekonomska obeležja stoke kao sredstva za rad poljoprivredne proizvodnje Stoka u poljoprivrednom preduzeću predstavlja živi biološki objekat za proizvodnju tj. konverziju biljnih proizvoda nize vrednosti u energiju i razne animalne proizvode veće vrednosti. Stoka se danas u modernom svetu sve vise gaji i čuva kao proizvodno sredstvo a sve manje kao sredstvo za rad poljoprivredne proizvodnje. Gaju se i čuva sa ciljem dobijanja kvalitetnih poljoprivrednih mlečnih i drugih proizvoda (mleko, sir, kajmak) a čuva se i gaji kako vi se kasnije posle određenog vremenskog perioda gajenja dostigla određenu kilažu i prodavala na tržištu. As aspekta finansiranje i perioda trajanja, stoka se deli na stoku kao osnovno stado (osnovno sredstvo) i stoku u tovu (obrtno sredstvo). Bitna organizaciono ekonomska obeležja stoke kao sredstvo su 1.	1 stoka, predstavlja grla, živa bića, koja imaju mogućnost samo reprodukcije u naturalnom obliku. 2.	2 stoka predstavlja grla koja se sama kreću, koja se premeštaju s jednog zemljišnog kompleksa na drugi radi trajnog boravka i privremenog boravka kad se stoka izvodi na pasu. 3.	3 bez zastupljenosti stoke, veliki broj pašnjaka ne bi bio iskorišćen 4.	4 Stoka prerađuje proizvode biljnog porekla i daje stajnjak – organsko đubrivo visokog kvaliteta 5.	5 stočarstvo, grana poljoprivrede koja sa aspekta ishrane zahteva visoko proteinsku ishranu leguminoznim i krmnim biljkama 6.	6 stoka, grla koja se hrane i usevima ratarske proizvodnje u vidu svežih i prerađenih proizvoda 7.	7 Stoka kao stoka u tovu se koristi i gaji kao proizvodni sistem koji učestvuje u jednom procesu proizvodnje 8.	8 stoka u poljoprivrednim preduzećima omogućava primenu industrijske proizvodnje 9.	9 ishranom stoke biljnom proizvodnjom dobijaju se proizvodi visokog kvaliteta (mleko, sir, kajmak) 10.	10 intenzivnom proizvodnjom stočarstva može da se dobro zaradi. 17 organizaciono ekonomska obeležja predmeta rada kao činilaca poljoprivredne proizvodnje Predmeti rada su značajna i dominantna kategorija obrtnih sredstava jer učestvuju u jednom procesu proizvodnje, ali bez predmeta rada takođe ne može da započne proces proizvodnje. Predmeti rada jesu sredstva, sirovine, koje učestvuju u jednom procesu proizvodnje, npr. period od setve do žetve kad je u pitanju ratarska proizvodnja. Predmeti rada sa organizacionog aspekta su bitni jer bez predmeta rada ne bi mogli da organizujemo proces proizvodnje, dok ekonomski aspekt je takođe bitan jer ne možemo bez predmeta rada ostvariti efikasan i profitabilan obim proizvodnje, npr. zadovoljavajući prinos Predmeti rada se dele prema •	Stepenu obrade – sirovine i poluproizvodni materijal •	Nameni – osnovni (glavni) i pomoćni (dopunski) materijal Osnovni celim svojim gradivnim elementima ulazi u sastav dobijanja novog proizvoda – finalnog proizvoda, dok pomoćni (dopunski) materijal ne ulazi u sastav dobijanja finalnih proizvoda ali pomažu u dobijanju novih kvalitetnih proizvoda (katalizatori) 18 odnos između pojedinih činilaca poljoprivredne proizvodnje Odnos između pojedinih činilaca poljoprivredne proizvodnje su jako bitni, jako je bitno da taj odnos bude usklađen, jer ukoliko nije, svaka pojava bi sa sobom povlačila neku drugu pojavu a isto tako i sredstva za rad. Usklađen odnos između pojedinih činilaca poljoprivredne proizvodnje je jako bitan jer se time postiže maksimalan finansijski rezultat. Za poljoprivrednu proizvodnju su značajni sledeći odnosi između: •	Ljudskog faktora i zemljišta – izražava se brojem ha zemljišta u odnosu na jednog prosečnog zaposlenog radnika. Stepen mehanizacije ima odlučujući faktor – uticaj na ova dva faktora proizvodnje. •	Masine i zemljište – odnos se izražava vrednošću masina i oruđa po 1ha obradivog, oraničnog ili poljoprivrednog zemljišta; brojem ha poljoprivrednog, oraničnog i obradivog zemljišta po jednoj vučnoj masini •	Zemljište i stoka – izražen brojem uslovnih grla stoke na 1ha obradivog, poljoprivrednog i oraničnog zemljišta •	Zemljište i sredstva za rad – izražava izgrađenost poljoprivrednog zemljišta, gde će se odvijati proces proizvodnje ii to je taj usklađen odnos između zemljišta i sredstava za rad poljoprivredne proizvodnje. •	Ljudskog rada i sredstava mehanizacije - vrednost masine po prosečnom broju zaposlenih radnika u proizvodnji •	Zemljišta i građevina – odnos između zemljišta i poljoprivrednog preduzeća, upravama, objektima koji se nalaze na toj površini bilo da su to objekti niskogradnje ili objekata visokogradnje •	Stoka i građevina – izražava se kapacitetima građevina u stočarstvu, objekti za smeštaj rada, za ishranu, itd.… i taj odnos mora da bude usklađen kako bi se postigao maksimalni mogući prinos. •	Usklađivanje odnosa između radnika – to znači da je kvalifikaciona struktura radnika jako vazna a to podrazumeva stručnu spremu, iskustvo, preporuku, seminare, praksu itd. 19 Angažovanje sredstava u reprodukciji i brzina kruženja obrtnih sredstava Angažovanje sredstava u reprodukciji i brzina kruženja obrtnih sredstava zavisi od vrste proizvodnje. Reprodukcija podrazumeva angažovanje sredstava za rad i predmeta rada. Sredstva za rad imaju dugotrajni karakter jer su to osnovna sredstva koja su značajna za dobijanje finalnih proizvoda, dok su predmeti rada kratkotrajnog – obrtnog karaktera jer učestvuju u jednom procesu proizvodnje, kao što su zalihe i materijali, tako da sredstva i predmeti rada mogu da se koriste u proizvodnji ali ne i da imaju trajni karakter. Neophodno je da odnos između sredstava za rad i predmeta rada bude usklađen jer se na taj način postiže maksimalan rezultat, gde je prihod veći od rashoda i to možemo predstaviti formulom Finansijski rezultat = prihodi – rashodi Sredstva koja se angažuju i troše u procesu reprodukcije vezana su sve dok se proizvodi ne prodaju i naplate, posle se ponovo vraćaju u reprodukciju. U praksi se prosečno angažovanje sredstava za rad, za određeni vremenski period utvrđuje kao odnos između zbira angažovanih sredstava i broja meseci Prosečno angažovanje sredstava za rad = zbir angažovanih sredstava/broj meseci Elementi angažovanja sredstava u reprodukciji su materijali – zalihe i novac, zalihe materijala-proces proizvodnje-roba, radna snaga i isplata zarada Materijal-poluproizvod-proizvod Osnovni pokazatelji angažovanja sredstava za rad su •	Koeficijent angažovanja sredstava – odnos između uloženih sredstava i troškova •	Koeficijent kruženja sredstava – kruženje sredstava u procesu proizvodnje tj. odnos uloženih sredstava i procesa proizvodnje •	Koeficijent reprodukcije – odnos akumulacije i angažovanja sredstava Brzina kretanja obrtnih sredstava se može izraziti preko dva pokazatelja: Koeficijenta obrta = ukupan prihod/vrednost angažovanja osnovnih sredstava VAOS – pokazuje koliko su puta sredstva angažovana u toku godine Vreme trajanja obrta = obrtna sredstva*365/ukupan prihod Veći koeficijent obrta i kraće vreme trajanja obrta pokazuju povoljnije uslove korišćenja obrtnih sredstava 20 organizaciona obeležja oranica i vrtova, voćnjaka, vinograda, livada i pašnjaka kao načina korišćenja zemljišta Zemljište, kao osnovno sredstvo, sredstvo stalne imovine se može podeliti prema 8 klasa i to su: oranice i bašte; vrtovi; voćnjaci; vinogradi; livade i pašnjaci; močvare i bare; reke; sume i višegodišnji zasadi •	Oranice i bašte (3,7 mil ha) – sa organizacionog aspekta predstavlja način i postupak organizovanja i iskorišćavanja zemljišne površine. Sam kvalitet oranica i basta zavisi od nadmorske visine, ekspozicije terena, reljefa, vodno-vazdusnog režima. Sa ekonomskog aspekta i privrednog vrlo su bitna za efikasno i efektivnije iskorišćavanje zemljišta. To su površine na kojima mogu da se gaje dugogodišnji zasadi, vonjaće, vinogradi i jednogodišnje ratarske kulture – repa, kukuruz itd. •	Vrtovi – površine manjeg obima koje se iskorišćavaju za proizvodnju cveća i zbog raznog gajenja cveća predstavljaju lep i slikovitiji pogled. Zahtevaju veće ulaganje ljudskog rada a ne sredstava mehanizacije zbog nepristupačnosti samog terena, posto se vrtovi nalaze u okviru zgrada, kuca, kompanija, crkava •	Voćnjaci (270000ha) to su drvenaste biljke koje su zasađene u zemljištu sa određenim vekom trajanja u zavisnosti o kojoj kulturi je reč tj. zasadu i u zavisnosti u kakvim uslovima se zasad razvija: voćnjaci podrazumevaju zasade kojima se pružaju mehanizovane i hemijske mere i faktori ljudskog rada. •	Vinogradi (90000 ha) – to su površine koje su zasađene zasadima sa određenim vekom trajanja tj. zasađenom vinovom lozom na kojima se gaje sorte visokog prinosa ili visoke sirovinske vrednosti. Iziskuju vrlo velika ulaganja, rad, vrlo intenzivnije iskorišćavaju zemljište u odnosu na voćnjake. Rađaju dva do tri puta godišnje u zavisnosti od sorte, uzgojnog oblika i sortimenta. •	Livade (490000ha) spadaju u obradiva zemljišta na kojima se gaje leguminoze i krmne biljke, a koriste se za ishranu stoke, proizvod se dobija kosidbom gde možemo dobiti jako kvalitetnu masu sena. Treba izbegavati istovremeno iskorišćavanje livade za pasu i kosidbu jer se time smanjuje kvalitet hranljivih materija biljaka. •	Pašnjaci – to su površine pod travom određene mase i kvaliteta koje se isključivo koriste za pasu a u vrlo retkim slučajevima se koriste za košenje. To su udaljene, strme, neravne, brdovite površine tako da je nepristupačnost terena jedan od razloga retkih slučajeva kosidbe 21 organizacija radnog mesta Organizacija radnog mesta je jako bitan pokazatelj za uspešnu proizvodnju jer dobra organizacija pola posla rešava. Sama organizacija radnog procesa može biti različita i vezana je za proces izvod jenja radnih operacija, prema stepenu mehanizovanosti, racionalni stepen organizacija, načela razna, jasno definisan prostor, prostorni smeštaj, smeštaj mora da zadovolji razne potrebe, načine, uslove Izdvojenije radnih operacija – podrazumevaju izdvojenije različitih agrotehničkih meta kada je u pitanju poljoprivredna proizvodnja, operacija – mera koje se na organizovan način izvode u tacno predviđenom terminu u zavisnosti o kojoj kulturi je reč, ratarske i voćarsko vinogradarske proizvodnje •	Prema stepenu mehanizovanosti – mogu biti mehanizovano, polumehanizovana i nemehanizovana. Prema položaju koji zauzimaju u prostoru mogu biti: ograničeno pokretna (oranje), pokretna radna mesta po broju radnika na radnom mestu mogu biti: grupna, parna, više grupna, pojedinačna •	Racionalna organizacija – podrazumeva racionalnu organizaciju na radnom mestu •	Načelo organizacija – je bitno načelo organizacije koje je značajno za postizanje dobrog učinka ili obima proizvodnje •	Jasno definisan prostor – svako radno mesto mora imati jasno definisan prostor o	Površine koje zauzimaju masine o	Površine koje zauzimaju radnici o	Površine koje zauzimaju transportni putevi, prelazi, prilazi •	Prostorni smeštaj radnog prostora – takođe je bitna organizacija svakog uspešnog posla (kompanije, preduzeća, uprave). Sadržina same organizacije radnog mesta uslovljava: •	Nivo razvoja sredstava za proizvodnju •	Nico razvoja samih izvršilaca radnih zadataka •	Racionalizacija – ona zahteva da budu zadovoljeni sledeći uslovi •	Prostor i uslovi radnog mesta treba da odgovara radniku •	Na svakom radnom mestu mora da se nađe sve što je potrebno za efikasno i efektivnije izvršenje zadataka •	Mesto za odmor i ishranu treba da bude blizu radnika radi uštede vremena i snage radnika •	Svaka parcela treba da ima tacnu reklamu tj. putokaz da bi radnik lakše mogao da nađe svoje radno mesto •	Masine koje se nalaze na parceli i koje imaju jako pokretne – osetljive delove treba da imaju oznake u vidu strelice •	Sve ovo što je navedeno spada u uslove dobre organizovanosti radnog prostora – mesta – gde se odvija proizvodnja i samo sa dobro organizovanim radnim mestom može se postići dobar efikasno-efektivniji rezultat proizvodnje. 22 pojam, predmet, svrha i metode normiranja rada (sumarne metode) Normiranje rada predstavlja utvrđivanje normi učinka i normi vremena •	Norma učinka predstavlja obim posla koji jedan prosecan radnik ostvaruje tokom svog ranog vremena, dok norma vremena predstavlja vremenski period koji je potreban za ostvarenje određenih zadataka, a to se uglavnom kreće u jednom optimalnom vremenskom intervalu od 8h posla jer od 7 do 8 h radnog vremena je dovoljno da se urade svakodnevne aktivnosti u preduzeću, a sve preko tog radnog vremena može da naruši kvalitet i kolicnu rada. U praksi se primenjuju de osnovne grupe metoda za normiranje rada a to su sumarne i analitičke metode normiranja rada. U grupu sumarnih metoda spadaju iskustveni i statistički metod •	Iskustvene metode normiranja rada utvrđuju se na osnovu sopstvenog ili tuđeg iskustva. Iskustveni metod normiranja rada podrazumeva dugogodišnje iskustvo u radu sa teorijskog i praktičnog aspekta. •	Statistički metod normiranja rada podrazumeva razne izvore podataka, analizu datih podataka, faze podataka koje se moraju raščlaniti kako bi mogle da se detaljno analiziraju a odnose se na rad (radnog mesta, procesa) i na taj način se detaljno mogu sa statističkog aspekta uočiti i sagledati radni procesi. Ovi podaci se stalno obrađuju, posmatraju i iz godine u godinu menjaju. Pojam metoda normiranja rada predstavlja proces i način rada u toku radnog vremena koji se ostvaruju, tj. koji se sprovode. Predmet metode normiranja rada predstavlja se kao osnovni ili pomoćni predmeti koji se koriste za ostvarenje metoda normiranja rada. Svrha metoda normiranja rada jeste da pruža sistemsko-preglednu sliku svih operacija koji su vezani za normu učinka i normu vremena kao metoda normiranja rada, tj. detaljan i sistemski prikaz svih sumarnih metoda. Analitičko normiranje rada predstavlja analizu radnih procesa koje se koriste u procesu proizvodnje a to su: hronografija, hronometrija i metod uzorkovanja. 23 Proučavanje radnih procesa u poljoprivrednoj proizvodnji metodom tehničkog normiranja (analitičkom metodom) i racionalizacija rada Analitički metod proučavanja radnih procesa u poljoprivrednoj proizvodnji podrazumeva detaljno analiziranje svih radnih procesa koji se obavljaju u poljoprivrednoj proizvodnji gde se sve sagledava i posmatra od transporta do prevoza određenih proizvoda gde se sagledava i koeficijent radnog vremena i učinka koji zavisi od praznih hodova i zastoje tj. prelaska s jedne parcele na drugu, s jednog zagona na drugi, vreme od mesta parcele rada do mesta parcele na kome se nalazi ekonomsko dvorište. U analitičke metode proučavanja radnih procesa u poljoprivrednoj proizvodnji ima uticaj hronografija, hronometrija i metod uzorkovanja. Hronografija ovde ima dominantnu ulogu i ima najveći značaj pri analiziranju radnih procesa u poljoprivrednoj proizvodnji. Analizirajući radne procese možemo da utvrdimo šta sve utiče na učinak, troškove izvođenja radnih operacija, i na kvalitet rada. Hronografija je proces snimanja svakodnevnih operacija koje se izvode u proces u proizvodnje a te operacije koje se zabeleže tokom snimanja su: Osnovno vreme O Pomoćno vreme P Okreta Po Snabdevana Ps Održavanja masina Pm Odmor Pod Pripremno završno vreme PZ Na dvorištu pzd Na parceli pzp Vreme puta do mesta rada i nazad VP Gubici i prekidi rada G Kvarovi masina Gm Fiziološki uslovljeni Gf Losa radna disciplina Gd Slaba organizacija Go Zavisno od stepena podela rada i načina obavljanja radnih procesa razlikujemo 3 vrste hronografija: Individualna – kojom se snima vreme rada jednog radnika Grupna – kojom se snima vreme rada grupe radnika Agregatna – kojom se snima vreme rada jednog ili vise radnika i vreme upotrebe određene masine koja se koristi pri radu. Prema stepenu obuhvatnosti radova koji se snimaju razlikuju se dve vrste hronografija Potpuna – obuhvata se ceo rad Nepotpuna – samo pojedini radni procesi Postupak hronografije se odvija u sledećim etapama Priprema za snimanje Snimanje radnog procesa Obrada snimljenih podataka Analiza obrađenih podataka Projektovanje norme učinka i normi vremena Norma učinka (obrazac) 24 procena – vrednovanje rada (poslova i radnih zadataka) i njihova sistematizacija Može da se izvrši primenom vise metoda na osnovu kojih mi utvrđujemo relativnu vrednost poslova. Vrednovanje poslova putem relativne vrednosti predstavlja odgovoran i vrlo složen posao koji obavljaju stručnjaci koji su obučeni za tu vrstu poslova. Zadatak tih stručnjaka je da klasifikuju kandidate na osnovu njihove stručne spreme, znanja, iskustva i prakse i da ih opredele za posao u zavisnosti od prethodno navedenih uslova. Postoje 4 glavna sistema za procenu radnog mesta a to su Rang sistem Sistem klasifikacije Sistem upoređena Metod bodovanja Prva dva su sumarna, druga dva su analitička. RANG SISTEM predstavlja najjednostavniji sistem raspodele kandidata. Na osnovu rang sistema imamo ime i prezime, BRLK, datum rođenja i u zavisnosti od postignutih rezultata na testiranju kandidate se klasifikuju i ubacuju u rang sistem i na taj način se prijavljuju na određenu vrednost poslova koje treba da obavljaju. METOD KLASIFIKACIJE – metod klasa, podrazumeva malo složeniji i odgovorniji posao, posebno u poljoprivredi. Svaki radnik je zadužen da obavlja svoj deo posla, gde se taj deo posla deli na malo lakše – sezonske – poslove i malo teze – redovne – poslove. Lakši ili tezi poslovi se klasifikuju na osnovu stručne spreme, skole, iskustva itd. SISTEM UPOREĐENJA – sistem upoređivanja predstavlja takođe složen posao koji se deli takođe na lakše i teze poslove i upoređivanje se vrsi u zavisnosti od srednjeg ili višeg obrazovanja, nivoa znanja, motornih i psiholoških sposobnosti itd.… gde se upoređivanje vrsi od najlakših do najtežih radnih mesta. Metod BODOVANJA ili bod sistem jeste složeniji analitički sistem procene – vrednovanja relativnih vrednosti posla. Metod bodovanja ili bod sistem predstavlja analitički postupak bodovanja kandidata na osnovu kojih se vrsi relativno vrednovanje poslova. Ko ima najviše bodova ima prvenstvo radnog mesta gde se u vrednost bodovanja uključuju i razne vrednosti vrednovanja raznih diploma, uspeh na raznim takmičenjima i sve to ulazi u sistem bodovanja. Svi zahtevi se mogu svrstati u 4 grupe a to su •	Znanje i sposobnost o	Školska sprema o	Iskustvo o	Sposobnost rukovođenja o	Spretnost •	Odgovornost za o	Predmet rada o	Sredstva za rad o	Rad i sigurnost drugih o	Proces proizvodnje •	Napori o	Fizički o	Umni o	Čulni (vid, sluh…) o	U komunikaciji da drugim zaposlenima •	Uslovi rada o	Temperatura o	Vlaga o	Osvetljenje o	Zagađenost vazduha o	Buka i potresi o	Rad sa opasnim materijama o	Opasnost od povreda U sprovođenu metoda procene mogu se razlikovati sledeće faze •	Popis poslova i radnih mesta •	Opis poslova i radnih mesta •	Analiza poslova i radnih mesta •	Stepenovanje •	Bodovanje •	Sastavljanje liste prema broju ostvarenih bodova •	Izlaganje rang liste na uvid i diskusija •	Korekcija •	Sastavljanje rang liste na osnovu svih bodova i korekcija

25 organizaciona struktura preduzeća, pojam, elementi, vrste i tipovi – tipologija Organizaciona struktura preduzeća je vrlo značajna i efikasna jer od dobre organizacione strukture zavisi celokupan uspeh poslovanja preduzeća. Organizaciona struktura predstavlja utvrđen sistem odnosa između pojedinaca i grupa gde su njihove veze utvrđene na osnovu rasporeda raznoraznih zadataka i odgovornosti za poslove koje obavljaju. Elementi organizatore strukture su Organizacija sredstava za proizvodnju Organizacija radnog kolektiva Organizacija jedinica Funkcija Organizacija sredstava za proizvodnju je jako bitna stavka tj. element svakog uspešnog posla. U organizaciju sredstava za proizvodnju se nalazi pre svega zemljište – parcela gde će se poslovni prostor nalaziti, pa zatim zgrada – građevinski objekat i u okviru zgrade uprava, kancelarije itd. Organizacija radnog kolektiva je takođe bitan element svakog uspešnog posla. Radni kolektiv je skup ljudi različitih interesa koji odgovorno i disciplinovano obavljaju svoje poslove. Najvažnije karakteristike tj. volja za uspeh svakog radnika su sledeće Motivacija Volja Disciplinovanost Podela rada (spomenuti fajola)

Organizaciona jedinica obuhvata različite funkcije radnika koje zavise od srednje ili vise stručne spreme pre svega, spretnosti, itd.… a razlikujemo 6 osnovnih organizacionih jedinica, a to su: komercijalna, funkcionalna, računovodstvena, menadžerska, tehnička, osiguravajuća. Menadžerska funkcija se deli na 5 pod funkcija: organizovanje, upravljanje, koordiniranje, kontrolisanje, i planiranje. Organizacione jedinice predstavljaju način organizacije koja može imati različite pojavne oblike: funkcionalna, proizvodna, tržišna i geografska. Organizaciona jedinica preduzeća nema jednu vrstu i način definisanja organizacije preduzeća, već ona zavisi od samog ovima i strukture preduzeća. Prema načinu grupisanja, koordiniranja i usmeravana poslova, razlikujemo sledeće organizacione strukture: funkcionalna, teritorijalna, tržišna, projektna, prema proizvodima, granska, procesna, matrična 26 karakteristike polovnih sistema poljoprivrede Poljoprivredna preduzeća obuhvataju i povezuju organizacione oblike koji se bave proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda – sirovina (primarna proizvodnja). Poljoprivredna preduzeća se mogu posmatrati i kao sistem-poslovni sistem. Karakteristike poslovnih sistema su: Sistem cilja – jeste sistem koji podrazumeva bavljenje poljoprivrednom proizvodnjom radi zadovoljavana raznih socioloških, društvenih, kulturnih i drugih potreba društva Organizacioni sistem – ključ svakog uspešnog preduzeća jeste dobra organizacija preduzeća, radnika i svi poslovi u preduzeću treba da se obavljaju organizovano i disciplinovano. Treba da postoji usklađen i organizovan odnos između radnika i sredstava proizvodnje, predmeta i sredstava za rad, objekata i sredstava za proizvodnju… Otvoren sistem – kod ovog sistema jako bitan aspekt je odnos sa okruženjima, vrlo dobro poznanstvo sa tržištem, kako bi preduzeće moglo da plasira svoje proizvode i da postigne profitabilnu proizvodnju sa ekonomskog aspekta preduzeća Složen sistem – naziva se složenim sistemom zato što se sastoji od velikog broja podsistema. Kriterijumi za određivanje složenih sistema su Broj elemenata u sistemu Broj upravljačkih elemenata kojima sistem upravlja ka cilju Indeterminisani sistem – jeste sistem gde ponašanje nije definisano zakonima već ponašanjima na osnovu odluka koje donosi preduzeće i nadležni ljudi koji su zaduženi za to (direktor, menadžer) Mezoekonomski sistem – sistem koji ostvaruje vezu između makroekonomije i mikroekonomija. Realni ili konkretni sistem – sastoji se od realnih sredstava za rad, predmeta rada, radnih zadataka, tehnoloških procesa, rešenja… Poslovni sistem – obuhvata sistem proizvodnje i prometa Relativno stabilan sistem – jeste sistem koji vrlo odgovorno, precizno i disciplinovano vodi i organizuje preduzeće, koji ima jedan cilj – postizanje dobrih rezultata Adaptivan sistem – jer se dobro prilagođava okruženju putem izlaza i ulaza Dinamički sistem – sistem koji je u stalnom kretanju i razvoju gde kretanje i razboj zavise od uticaja okruženja i tržišta Funkcionalni sistem – funkcionisanjem sistema se postižu i ostvaruju određeni ciljevi preduzeća Upravljački sistem – sistem koji se usmerava i drži isključivo cilja putem upravljačkih akcija Sistem regulacionih kola – iz okruženja uzima sredstva manje vrednosti koje koristi u proizvodnji i dobija proizvode veće vrednosti. 27. Oblici poslovnih sistema poljoprivrede se razlikuju u zavisnosti od toga: 1 ko je osnivač preduzeća 2 Na koji način se obezbeđuje sredstvima za proizvodnju 3 Na koji način osnivači preduzimaju obaveze preduzeća 4 Kako se upravlja preduzećem 5 Kako se vrsi raspodela ostvarenih rezultata Ma osnovu ovih oblika poslovnih sistema poljoprivrede koji su glavna organizaciono-ekonomska obeležja, razlikujemo Ortačko društvo Komanditno društvo DOO Akcionarsko društvo Ortačko društvo osniva dva ili vise fizička ili pravna lica koja za poslovanje preduzeća odgovaraju celokupno svojom imovinom koju poseduju. Ortačka društva su društva koja za svoje osnivanje nemaju minimalni iznos osnivanja. Ulog svakog ortaka može da se sastoji u novcu, stvarima, uslugama, određenim poslovima itd. Komanditno društvo se osniva isključivo sa dva fizička lica, komplementatora i komanditora, gde komanditor odgovara za svoje obaveze društva do visine svog uloga i ne zastupa društvo, a komplementator ima status ortačkog društva i zastupa svoje društvo Društvo sa ograničenom odgovornošću za osnivanje ovog društva zakonom je propisan minimalan iznos od 100 dinara zastupaju interese društva, ali društvo nije odgovorno za obavljanje poslova preduzeća Akcionarsko društvo jeste društvo koje se osniva emitovanjem i prodajom redovnih i običnih akcija preduzeća, HOV. Zakonom je propisan minimalan iznos za osnivanje ovog društva od 3 miliona dinara. Vlasnici odgovaraju do visine svog uloga. 28 istraživanje veličine poslovnih sistema poljoprivrede i načini njihovog izražavanja Za aspekta veličine poslovnih sistema poljoprivrede i načina njihovog izražavanja razlikujemo mala velika i srednja preduzeća. Mala preduzeća su preduzeća koja se bave proizvodnjom, ali to je proizvodnja malog obima, mali uložen kapital, mali broj zaposlenih radnika i mali broj objekata. Malo preduzeće osniva preduzetnik koji je i vlasnik i menadžer preduzeća, koji samostalno upravlja i samostalno donosi odluke. Postoje 4 ključna uslova koje mora da zadovolji malo preduzeće 1 Vlasništvo i kontrola se isključivo svode na jednog čoveka 2 finansijska sredstva tj. kapital nabavlja isključivo jedan čovek 3 poslovi su lokalni, a radnici se nalaze na istom području Malo broj zaposlenih, predmeti rada, sredstva za rad Srednja preduzeća nalaze se na samom prelazu između velikih i malih. Posluju na principu pozajmljenih sredstava Velika preduzeća su preduzeća koja se bave isključivo intenzivnom proizvodnjom koja podrazumeva: veći broj zaposlenih, veći broj savremene tehnologije i mehanizacije, veliki broj površina gde se nalazi poslovni objekat, veliki obim proizvodnje, strukture, tako da srednja i mala preduzeća ne mogu da priđu velikim preduzećima. Mogu da se bave poslovnim sistemom funkcionisanja koji podrazumeva proizvodnju i promet proizvoda. Ostvaruje se znatno veliki profitabilan rezultat gde se novac ulaze u projekte, sredstva, opremu Sto se tiče načina njuhovog izražavanja, izražavanje poljoprivrednog preduzeća se sastoji od: Površine ukupnog zemljišta na kome se nalaze preduzeća različitih veličina, prosečnog broja radnika, redovnih i sezonskih, takođe i od građevinskih objekata koji se koriste u poljoprivrednom preduzeću, sredstvima moderne mehanizacije, znači sve navedeno predstavlja način njihovog izražavanja veličine poljoprivrednog preduzeća. 30 načini formiranja organizacionih jedinica u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji To je način na koji mi kao ljudski faktor – radnici formiramo i organizujemo poljoprivrednu proizvodnju koja može da se nazove proizvodnja pod nebom ili proizvodnja na otvorenom koja je izložena nizu specifičnosti poljoprivredne proizvodnje. Primarna poljoprivredna proizvodnja jeste proizvodnja koja zahteva angažovanje kako ljudskog faktora tj. radnika tako i osnovnih sredstava koja su glavna sredstva stalne imovine svakog preduzeća. Ono što je jako bitno za samu proizvodnju i stupanje u ozbiljne i odgovorne aktivnosti bavljenja proizvodnjom jeste da se utvrdu veličina samog preduzeća koja mogu da budu mala srednja i velika, pa tek onda da se utvrdi površina zemljišta gde će se nalaziti sama organizaciona jedinica poslovnog prostora u primarnoj proizvodnji, a u okviru nje određena sredstva za rad i predmeti rada kao glavna obeležja sa organizaciono ekonomskog aspekta. Postoje dva načina za formiranje organizacionih jedinica u primarnoj proizvodnji a to su funkcionalni i teritorijalni Funkcionalni način predstavlja i obuhvata sve aktivnosti koje se obavljaju sa poslovnog aspekta, gde sve poslovne aktivnosti sa aspekta funkcije efikasno i efektivnije funkcioniše i odnosi se i na ljudski faktor i na proces poljoprivredne proizvodnje. Teritorijalni način obuhvata određena područja i regione gde se odvija poljoprivredna proizvodnja i to primarna poljoprivredna proizvodnja. Ovde se proizvodnja može podeliti na grane i kad je u pitanju poljoprivredna i kad je u pitanju industrija Poljoprivredna (ratarstvo, voćarstvo, vinogradarstvo, povrtarstvo) Industrija (tekstilna, hemijska, pivarska itd.) Sve ovo zavisi od nadmorske visine, ekspozicije, reljefa i klime samog terena 31 smer tip i sistem proizvodnje Smer, tip i sistem proizvodnje su takođe vrlo važan faktor za proizvodnju, jer da bi imali uspešnu proizvodnju moramo da se opredelimo za smer, tip i sistem proizvodnje. Smer proizvodnje se utvrđuje na osnovu grana proizvodnje bilo da je poljoprivredna ili industrijska proizvodnja Poljoprivredna (biljna-voćarstvo, vinogradarstvo, povrtarstvo, ratarstvo; stočarska stočarstvo) Industrija (hemijska, tekstilna, pivarska, farmaceutska) Smer proizvodnje utvrđuje samu granu proizvodnje koja kao finalni proizvod izdvaja proizvod biljnog ili stočarskog prorekla, visokog kvaliteta i kvantiteta. U okviru smerova nalazi se tip proizvodnje koji se utvrđuje na osnovu linije proizvodnje koja može da ima pojedinu liniju proizvodnje ili da ima istu liniju proizvodnje. U zavisnosti od vrste proizvodnje, da li je intenzivna ili ne, zavisi i visina ulaganja sredstava za rad i predmeti rada. Tim pitanjem visine uloženih sredstava bavi se sistem proizvodnje koji je takođe jedan od ključnih faktora rezultata proizvodnje (finansijskog rezultata, neto prihoda ili marže pokrića) 32 rezultati reprodukcije i pokazatelji uspeha poslovnih sistema poljoprivrede

To su: produktivnost rada, ekonomičnost proizvodnje, rentabilnost poslovanja Sam kvalitet poslovanja preduzeća se ocenjuje na osnovu ova tri pokazatelja, produktivnost rada podrazumeva odnos količine dobijenih proizvoda i količine utrošenog rada tj. proizvodni faktor stvaranja određene količine proizvoda na osnovu određene količine utrošenog rada Prq=q/t ili prq=t/q Prq produktivnost rada T količina utrošenog rada Q količina dobijenog proizvoda Produktivnost rada se može iskazati naturalno i vrednosno Naturalni metod je metod utvrđivanja produktivnosti za jedna proizvod ili kad se preduzeće bavi jednom vrstom proizvodnje. U tom slučaju proizvodnja se izražava naturalnim jedinicama (l, kg, komad). Za izražavanje fizičkog obima proizvodnje koriste se žitne jedinice Pr= ukupna proizvodnja (zj)/površina poljoprivrednog zemljišta Polunaturalna ekonomičnost ek=ukupni troškovi/ukupna proizvodnja (zj) …. (din/zj) Preduzeće koje ima raznovrstan asortiman proizvoda ne može da koristi žitne jedinice već koristi radni metod pase produktivnost izražava na sledeći način Pr=obim ostvarene proizvodnje x stalna prodajna cena / utrošeni radni časovi ili prosecan broj radnika Za jednu vrstu proizvoda ili kao suma svih obima i cena za vise proizvoda 34 ekonomičnost proizvodnje je pokazatelj efektivnosti, predstavlja odnos između ostvarene proizvodnje i troškova proizvodnje. Ek= vrednost proizvodnje / troškovi proizvodnje Ek= ostvarena proizvodnja/utrošeni faktori proizvodnje Može se predstaviti i u razvijenom obliku i to kao Ek=ostvarena proizvodnja / (utrošeni rad + utrošak sredstava za rad + utrošak predmeta rada) Naturalno utvrđivanje ekonomičnosti primenjuje se kada je preduzeće proizvelo samo jedan proizvod Ek= količina proizvedenog proizvoda/utrošena količina sredstava za rad … (ili obratno) Vrednosni metod utvrđivanja ekonomičnosti primenjuje se kada se dobijaju vise različitih proizvoda Ek=vrednost proizvodnje/(troškovi rada +troškovi sredstava za rad + troškovi materijala) Ekonomičnost raste kada se Pri istim troškovima ostvaruje veći rezultat Pri manjim troškovima se ostvaruje isti rezultat Rezultat raste brze od troškova Troškovi brze smanjuju od rezultata Rezultat povećava, a troškovi smanjuju Parcijalni pokazatelji ekonomičnosti su posebno za svaki element Ek=vp/troškovi osn sred Ek=vp/troškovi materijala Ek=vp/troškovi rada Uslovi koji utiču na ekonomičnost Obim proizvodnje Stepen korišćenja proizvodnih kapaciteta Povećanje produktivnosti rada Cirkulacije obrtni sredstava Snabdevanje sirovinama 35 rentabilnost kao načelo poslovanja i uslovi koji utiču na rentabilnost Rentabilnost se izražava zahtevom da se određenim ulaganjem sredstava ostvari što veći finansijski rezultat odnosno da se uz što  manje angažovanje sredstava za proizvodnju ostvari što  veći mogući finansijski rezultat. Rentabilnost predstavlja odnos između ostvarenog finansijskog rezultata na jednoj strani i angažovanje sredstava na drugoj strani. Problem merenja rentabilnosti se svodi na Izražavanje angažovanja sredstava Izražavanje finansijskog rezultata Pojam rentabilnosti se može izraziti kao Rentabilnost proizvodnje Rentabilnost uloženih sredstava Stepen rentabilnosti proizvodnje se može izraziti preko formule Stopa rentabilnosti = dobit *100% / tržišna vrednost proizvodnje Stepen rentabilnosti uloženih sredstava predstavlja merenje Društvene rentabilnosti sredstava Interne rentabilnosti sredstava Rt=d/as)*100 Rt= do/as)*100 d-dohodak do-dobit as-angažovana sredstva rentabilnost se ostvaruje kada se pri istim uloženim sredstvima ostvaruje se veća dobit ista dobit se ostvaruje i pri manjim uloženim sredstvima povećava se i dobit i uložena sredstva ali dobit raste vise smanjuje se dobit i uložena sredstva ali se sredstva brze smanjuju dobit se povećava a uložena sredstva se smanjuju

rt=tržišna vrednost proizvodnje/ukupno angažovanje sredstava )*100 rt=dohodak/ukupna angažovana sredstva)*100 rt=čist prihod/ukupno angažovana sredstva)*100 rt=dobit/ukupno angažovana sredstva)*100 rt=ukupna angažovana sredstva/tržišna vrednost proizvodnje Uslovi koji utiču na rentabilnost su dva faktora i to Faktor koji utiče na finansijski rezultat Faktor koji utiče na angažovanje sredstava Vrlo kratak period je dovoljan uticaj na rezultat i na RT i to preko: Izmene obima proizvodnje Izmene asortimana proizvoda Povećanje prodajne cene proizvoda Smanjenje troškova elemenata proizvodnje Na rentabilnost, finansijski rezultat i angažovanje sredstava za rad može da se utiče sa pozitivnog i negativnog aspekta 36 kapacitet kao načelo poslovanja govori o njegovoj tehničkoj sposobnosti odnosno koliko proizvoda može da proizvede, koliko sirovina da preradi ili koliko korisnih radnji da izvede u jedinici vremena. Kapacitetom se izračunava proizvodnja ili neka druga privredna struktura pojedinačnih sredstava za rad i skup funkcionalno povezanih sredstava za rad. Kapacitet pojedinačnih ili grupe sredstava za rad u proizvodnji preduzeća se izražava količinom proizvoda koju odgovarajuća sredstva mogu proizvesti u jedinici vremena. Sa stanovišta korišćenja kapaciteta kao instrumenta u organizaciji procesa rada od značaja su dva kriterijuma: Kriterijum organizaciono-tehničkog kapaciteta Kriterijum same proizvodne moći Kriterijum organizaciono-tehničkog kapaciteta – sa organizaciono aspekta je to jako vazno iz prostog razloga zato što se celokupan proces proizvodnje sastoji od dobro organizovane strukture, jer organizacija je jako vazna u svakom preduzeću, dok sa tehničkog aspekta razlikujemo razne opreme, masine koje se koriste u preduzeću. Kriterijum organizaciono-tehničkog kapaciteta obuhvata sledeće a)	Kapacitet radnog mesta – radni prostor u preduzeću je okruže raznovrsnim tehnologijama koje omogućavaju da se posao odvija jednostavno i brzo b)	Kapacitet objekata – jeste prostor na kojem se nalaze poslovne zgrade, preduzeće, uprave i drugi objekti koji zauzimaju određenu veličinu zemljišta za odvijanje proces proizvodnje Kriterijum same proizvodne moći predstavlja određene kriterijume koji su od presudnog značaja za samu proizvodnju, kako i na koji način oni utiču zavisi od raznih faktora. Kriterijum same proizvodne moći predstavlja sposobnost njegove moći da proizvede određene proizvode tj. proizvode jedne vrste ili proizvode različitih asortimana proizvoda Izračunavanje njihovog efektivnog vremena je preko formule Koeficijent tehničke sposobnosti=realni kapacitet/tehnički kapacitet 37 odnos produktivnosti rada ekonomičnosti i rentabilnosti Međusobna povezanost elemenata ulaganja i elemenata rezultata je ono što povezuje produktivnost, ekonomičnost i rentabilnost proizvodnje Analiziraju se odnosi između produktivnosti-ekonomičnosti-rentabilnosti Odnos produktivnosti i ekonomičnosti Produktivnost rada predstavlja ekonomiju radne snage, a ekonomičnost predstavlja efikasnost, ekonomiju trošenja radne snage, i izraz su kvaliteta ekonomije. Odnos produktivnosti i ekonomičnosti treba posmatrati preko veličine koja im je zajednička, odnosno Produktivnost rada = količina proizvoda/utrošak radne snage Ekonomičnost = količina proizvoda/(utrošak radne snage + utrošak sredstava za rad + utrošak predmeta rada) Ono sto je zajedničko jeste da uz određeni utrošak sredstava ili radne snage ostvaruju određenu rezultat – obim proizvodnje Razlika između odnosa produktivnosti i ekonomičnosti kao dva pokazatelja poslovanja preduzeća jeste to sto se kod ekonomičnosti sagledava celokupna sredstva za rad, dok kod produktivnosti rada samo utrošak radne snage Odnos produktivnosti i rentabilnosti Ono sto je zajedničko za ova dva pokazatelja poslovanja jeste obim proizvodnje (finansijski rezultat) i utrošak radne snage Produktivnost rada = količina dobijenih proizvoda / utrošak rada (h) Rentabilnost proizvodnje = dohodak/angažovana sredstva Ono sto je takoše zajedničko kod ova dva pokazatelja je to da imaju isti cilj, a to je da uz sto manje angažovanosti sredstava postignu veći rezultat Odnos ekonomičnosti i rentabilnosti Suština ova dva pokazatelja jeste postići sto bolji rezultat poslovanja. Ekonomičnost predstavlja efikasnost poslovanja, odnosno predstavlja odnos između vrednosti proizvodnje i troškova proizvodnje, prihoda i rashoda ili ukupne ostvarene proizvodnje i troškova proizvodnje (sredstava za rad), dok rentabilnost predstavlja stepen rentabilnosti proizvodnje i stepen rentabilnosti angažovanosti sredstava, odnosno između postignutih rezultata s jedne strane i ukupnog angažovanja sredstava sa druge. Odnos između ekonomičnosti i rentabilnosti se može posmatrati vrednosno i naturalno NATURALNO IZRAZAVANJE se primenjuje kada se radi isključivo o samo jednom proizvodu koji se dobija tokom procesa proizvodnje Ekonomičnost=količina dobijenih proizvoda/(utrošak predmeta rada + utrošak sredstava za rad + utrošak radne snage) Rentabilnost = ukupna proizvodnja – ukupan rashod)/angažovanje sredstava VREDNOSNO IZRAZAVANJE primenjuje se kada se radi o dobijanju proizvoda različitih asortimana Ek=vrednost proizvodnje/troškovi proizvodnje Rt=ukupna proizvodnja-utrošak rada)/angažovanje sredstava 38 specijalizacija proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede – pojam i udeo pojedinih linija proizvodnje

Specijalizacija proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede je proces usmeravanja proizvodnje od sire ka užoj. Sire proizvodnje – obuhvata proizvodnju koja obuhvata primenu intenzivnih savremenih kompleksa-mera koje doprinose samom povećanju obima proizvodnje koja se bavi proizvodnjom različitih asortimana proizvoda, dok uza proizvodnja može da obuhvata savremeno modernu tehnologiju ali se isključivo bavi samo jednom vrstom proizvodnje. Sama struktura proizvodnje zavisi od prirodnih i društveno ekonomisah uslova. Prirodnih uslova: klima, zemljište, vodno-vazdusni rezim, nadmorska visina, reljef, ekspozicija Društveno-ekonomskih uslova – uslova od kojih zavisi način iskorišćavanja prirodnih uslova, komunikacija, vrste sredstava za rad… Specijalizacija same proizvodnje može se posmatrati sa aspekta rejona i preduzeća. Sa aspekta rejona – podrazumeva način da se odredi koja je to proizvodnja prihvatljiva i kom rejonu odgovara brdsko, ravničarsko, ili nekom drugom regionu. Sa aspekta preduzeća – preduzeće, koje se bavi odrešenom vrstom i načinom proizvodnje se mora dobro orijentisati i svoje poslove obavljati odgovorno i disciplinovano. Linija proizvodnje u preduzeću predstavlja proces utroška rada i količine dobijenih proizvoda. Sa organizacionog aspekta u poljoprivrednoj proizvodnji razlikujemo sledeće linije proizvodnje 1)	Glavnu – osnovnu liniju: veoma je vazna u proizvodnji jer se njome odrešuje smer i tip proizvodnje 2)	Dopunska linija – predstavlja dodatak, način da se nešto ispravi sto se u prethodnom procesu izostavilo 3)	Pomoćne linije – dominantnu ulogu u preduzeću imaju dopunske i glavne linije, dok se pomoćne retko koriste 39 principi specijalizacije i merenja stepena specijalizacije Principi specijalizacije su a)	Uporedne vrednosti – koja dolazi do izražaja time sto se u preduzeću uvode linije i proizvodnje koje imaju prednosti u odnosu na drugo preduzeće mereno finansijskim rezultatom po jedinici površine b)	Cena proizvoda i troškova prometa kao činilaca razmeštaja proizvodnje – cena pojedinih proizvoda zavisi do njegove udaljenosti od mesta prodaje i od uslova transporta od mesta proizvodnje do mesta prodaje c)	Podesnost proizvoda za transport – poljoprivredni proizvodi ispoljavaju dve osobine vezane za transport a.	Odnos cena proizvoda i troškova prevoza b.	Tehnička podesnost proizvoda za prevoz Stepen specijalizacije odrešujemo 1)	Brojimo linije proizvodnje, koje preduzeće ima manji broj proizvoda ima specijalizovaniju proizvodnju 2)	Na osnovu učešća u ukupnoj robnoj proizvodnji, koje preduzeće ima manje učešće, ono je specijalizovanije 3)	Utvrđujemo da li ima dominantne proizvodnje 4)	Indeks raznovrsnosti – najpreciznije izražavanje stepena raznovrsnosti ir=100^2/zbir kvadrata procenata učešća linija

40 uslovi koji doprinose specijalizaciji proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede To su: a)	Prirodni uslovi – zemljište, klima, reljef, nv, ekspozicija, vodno vazdušni rezim, toplotni rezim b)	Veličina preduzeća – (mala, srednja, velika) i u zavisnosti od preduzeća njegove veličine se utvrđuje i specifičnosti pojedine ili različitih linija proizvodnje, koja kasnije odrešuje tip i smer proizvodnje c)	Lakša uvežbanost proizvođača u preduzećima gde vlada specijalizovana proizvodnja nego u preduzećima sa raznovrsnom proizvodnjom d)	Obim i struktura poljoprivredne mehanizacije – način i vrsta korišćenja zavisi od smera i tipa a i od sistema proizvodnje e)	Kvalifikaciona struktura radnika – obuhvata znanje i sposobnost, spretnost, odgovornost, napore, uslove rada f)	Razvoj prehrambene industrije – prerađivački kapaciteti g)	Primene u tražnji (pojačana/smanjena potrošnja proizvoda na tržištu) h)	Poboljšanje saobraćajnih uslova – puteva za transport proizvoda i)	Tržišni uslovi – mogućnost prodaje gotovih proizvoda j)	Mere agrarne tj. ekonomske politike – oslobođene proizvođača od poreza, smanjenje poreza, odobravanje kredita, subvencija, regresa k)	Odnos cena poljoprivrednih proizvoda i faktora za proizvodnji – utiču na usmeravane poljoprivrednih preduzeća, na pojedine linije proizvodnje i racionalnije korišćenje proizvodnih uslova u regionu 41. Uslovi koji doprinose raznovrsnosti proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede To su: a)	Potpunije korišćenje prirodnih uslova – sama proizvodnja u poslovnim sistemima treba u potpunosti da iskorišćava prirodne i zemljišne uslove, da odabere dobar reljef, ekspoziciju, nv, itd.… b)	Razmeštaj industrije- osnivanje bilo kog industrijskog kapaciteta povećanje broja zaposlenih, koji postaju potrošači, sto istovremeno dovodi do povećanja tražnje za poljoprivrednim proizvodima. Poljoprivredni proizvođači se orijentišu na proizvodnju raznovrsnih proizvoda kako bi zadovoljili raznovrsne potrebe za potrošača c)	Ublažavana posledica nepodudaranja radnog perioda sa vremenom proizvodnje d)	Potpunije iskorišćavanje zemljišta i njegovih specifičnosti = potpunije iskorišćavanje uslova zemljišta dovodi do raznovrsnije proizvodnje e)	Obezbeđenja normalnog toka proizvodnje – neke linije proizvodnje poljoprivrednih proizvoda ne bi mogle da imaju normalan tok proizvodnih procesa bez odgovarajuće zastupljenosti drugih linija proizvodnje (pčele –med-dopunsko oprašivanje, stoka-stajnjak) f)	Ubrzanje obrta uloženih sredstava i njihov ravnomerniji priliv g)	Uzajamno iskorišćavanje sporednih proizvoda h)	Smanjenje rizika a.	Rizik od delovanja nepovoljnih klimatskih uslova b.	Rizik usled biljnih bolesti i štetočina c.	Rizik zbog nestabilnih cena ili tržišni rizik

42. odrešivanje strukture proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede Struktura označava relativnu vrednost proizvodnje pojedinih linija proizvodnje u ukupnoj vrednosti proizvodnje preduzeća. Za određivanje strukture proizvodnje u poslovnim sistemima poljoprivrede mogu se primeniti dve grupe metoda: klasične i matematičke U grupu klasičnih metoda za odrešivanje strukture proizvodnje spadaju: a)	Metod raspodele sredstava na razne proizvode b)	Metod zamene c)	Metod neposrednog – direktnog upoređivanja d)	Metod standardnih kombinacija linija proizvodnje e)	Bilansni metod kombinovanja linija proizvodnje U grupu matematičkih modela za odrešivanje strukture proizvodnje spadaju: linearno programiranje i simulacija

Metod raspodele sredstava na razne proizvode – predstavlja detaljni i organizacionu raspodelu sredstava za rad na osnovu kojih će da se poveća vrednost proizvodnje, gde će sa svakim narednim ulaganjem da se poveća proizvodnja i doprinese dobrom finansijskom rezultatu ili dohotku Metod zamene – vrsi se kada neka proizvodnja zastari pa se treba zameniti drugom, savremenom, proizvodnjom. Za uspešno sprovođenje ovog metoda neophodne su informacije o: prirodnim i ekonomskim uslovima, sredstvima i predmetima kojima preduzeće raspolaže/ Metod neposrednog upoređivanja – neposredno sa aspekta rezultata poslovanja između dva preduzeća, koje preduzeće posluje bole i kako i na koji način to uspeva da održi Metod standarda – predstavlja metod sastavljanja odrešenih linija proizvodnje sa smerom i tipom proizvodnje koji sadrži odrešene specifične standarde sa aspekta rejona i aspekta preduzeća Bilansni metod – metod na osnovu kojeg mi možemo da utvrdimo samu vrstu i način organizacije preduzeća, njegovog uspeha i odnosa između vrednosti proizvodnje i količine uloženih sredstava za proizvodnju. Medo linearnog programiranja – ovaj metod podrazumeva posmatranje i popisivanje celokupne proizvodnje, kako je poslovala i da li je imala maksimizaciju ili minimizaciju. Ovde najširu i najprihvaćeniju primenu ima simpleks metod Metod simulacije – suština ovog modela je u posmatranju i ispitivanju samog modela i načina kako se ponaša u raznim uslovima 43 intenzivnost poljoprivredne proizvodnje i podešavanje nivoa ulaganja uslovima koji vladaju u preduzeću

Postoje dva oblika intenzivnosti poljoprivredne proizvodnje, a to su a)	Ekstenzivni oblik intenzivnosti – manje ulaganja rada i sredstava po jedinici kapaciteta b)	Intenzivni oblik – povećanje ulaganja sredstava za rad i ulaganje rada kao ljudskog faktora za povećanje rezultata proizvodnje po jedinici kapaciteta Razlike između ova dva oblika intenzivnosti poljoprivredne proizvodnje sastoji se u optimalnom nivou uloženih sredstava za rad i radne snage (ljudskog faktora) ali i niza specifičnosti sredstava za proizvodnju i radne snage koja ih prati tokom poslovanja preduzeća. [podešavanje nivoa ulaganja uslovima koji vladaju u preduzeću odvijaju se u tri pravca, i to: a)	Povećanjem intenzivnosti proizvodnje – predstavlja situaciju kada je finansijski rezultat uspeha poslovanja pozitivan, odnosno kada su prihodi veći od troškova poslovanja preduzeća b)	Ekstenziranjem proizvodnje – smanjenje ulaganja sredstava za proizvodnju c)	Racionalizacija – proces racionalnog korišćenja sredstava za proizvodnju i ljudskog faktora – sezonske i stalne radne snage

44 merenje – izračunavanje nivoa intenzivnosti i racionalan stepen intenzivnosti Intenzivnost proizvodnje je pokazatelj nivoa srazmernog ulaganja rada i sredstava za proizvodnju po jedinici kapaciteta usled čega dolazi do povećanja poljoprivredne proizvodnje. Intenzivnost se može izražavati naturalno i vrednosno Naturala intenzivnost – intenzivnost koja se koristi kada je reč o jednom proizvodu, proizvodu jedne vrste, u odnosu na ukupnu proizvodnju, način korišćenja zemljišta u ukupnoj poljoprivrednoj površini na kojoj se obavlja proizvodnja jedne vrste proizvoda Vrednosna intenzivnost – koristi se kada je reč o proizvodnji različitih vrsta proizvoda i ovde se ne radi o udelu pojedine linije proizvodnje, već o udeli različitih proizvoda. Postoje i drugi nizovi izražavanja intenzivnosti, može da se posmatra sa aspekta prihoda i troškova proizvodnje gde ukoliko imamo dobru vrednost proizvodnje ostvaruje se dobra intenzivnost proizvodnje, a ukoliko imamo troškove, onda dolazi do manje intenzivnosti. Ako se koeficijent intenziteta pomnože sa površinama, odnosno sa brojem uslovnih grla stoje dobijamo broj uslovnih jedinica intenziteta i njihovim zbrajanjem po pojedinim linijama proizvodnje dobijamo ukupan broj uslovnih jedinica površine (intenziteta) za preduzeće kao celinu. Racionalni stepen intenzivnosti jeste stepen (proces) racionalnog korišćenja sredstava mehanizacije i moderne tehnologije, odnosno racionalno korišćenje ljudskog rada i sredstava za proizvodnju dovodi do racionalnog stepena intenziteta. Da li se stalno može povećavati nivo intenzivnosti??? Svako dodatno ulaganje sredstava iznad proseka granice može da doprinese do opadajuceg povećanja prinosa i degresivno opadajuce povećanje prinosa

45 uslovi koji utiču na intenzivnost proizvodnje i način njihovog povećanja a)	Veličina preduzeća – u zavisnosti od veličine preduzeća treba da omogući racionalnu upotrebu mašina i iskorišćavanje traktora b)	Prirodni uslovi – ovi uslovi mogu da utiču i pozitivno i negativno ali primenom novih tehnika ovo može da se prevaziđe c)	Ukupna raspoloživost poljoprivrednih površina d)	Genetski potencijal e)	Saobraćajni uslovi f)	Kvalifikovana radna snaga g)	Poboljšanje tražnje za proizvodima h)	Raspoloživost finansijskih sredstava i)	Odnos živog rada i sredstava za proizvodnju j)	Paritet cena – odnos cena poljoprivrednih proizvoda i cena faktora proizvodnje Nivo intenzivnosti poljoprivredne proizvodnje se može povećati: a)	Menjanjem postojeće strukture proizvodnje – sa proizvodnje mesa prelazimo na proizvodnju mleka b)	Menjanjem tehnologije proizvodnje – gajenjem voćaka/povrća sa otvorenog prostora u zatvoren prostor – staklenike, plastenike… gajenjem grla u objektima sa savremenom tehnologijom c)	Kombinacija prva dva načina – dovela bi do racionalno stepena proizvodnje i do dobre intenzivnosti same proizvodnje 46 organizaciono-ekonomske obeležja transportnih radova poljoprivredne proizvodnje Pod transportom u poljoprivrednoj proizvodnji u najširem smislu podrazumeva se prevoz materijala iz skladišta do proizvodnih površina ili prevoz poljoprivrednih proizvoda sa proizvodnih površina do skladišta, postrojenja za preradu ili tržišta. Osnovni uslovi koje transport treba da zadovolji su: brzina, efikasnost, ekonomičnost Transportni proces je složen proces i sastoji se od vise međusobno povezanih procesa rada. Osnovni procesi rada su: utovar, prevoz i istovar materijala ili poljoprivrednih proizvoda. Jedan od osnovnih pokazatelja transportnog procesa je vreme trajanja jedne vožnje koja se odrešuje formulom:

Tv=tu+tm+ti+tprazan+tpun

Nakon izračunavanja vremena trajanja jedne vožnje, potrebno je izračunati i broj vožnji koje u toku jedne smene poze da obavi transportni agregat Bv=(t-(pm+pz+pod+vp))/tv Posle toga, neophodno je izraziti radni učinak transportnog agregata Nuc=broj vožnji*kapacitet transportnog agregata Broj potrebnih agregata za obavljanje odrešenog obima transporta Bt=ukupan obim transporta/(radni učinak*vremenski rok obavljanja transporta) 47 funkcionalne oblasti menadžmenta – pojam, značaj, klasifikacija, koordiniranje i vertikalna podela funkcija Funkcija predstavlja specifičan oblik posebnog zadatka preduzeća. Funkcija se klasifikuje prema vertikalnoj i horizontalnoj podeli rada Prema vertikalnoj podeli rada javljaju se tri vertikalna nivoa osnovne funkcije preduzeća, a to su: a)	Upravljanje i rukovođenje – predstavlja funkciju najvišeg odgovornog stepena funkcije gde se donose odgovorne odluke sa aspekta upravljanja i rukovođenja b)	Odlučivanje – odgovoran proces rada odluke koje donose zaposleni u preduzeću c)	Izvršavanje – takoše odgovoran proces sprovođenja odluka Prema horizontalnoj dimenziji funkcija se može podeliti na: -	R&d -	Proizvodna funkcija -	Finansijska funkcija -	Računovodstvena funkcija -	Plansko – analitička funkcija -	Kadrovska funkcija -	Nabavno – prodajna funkcija -	Marketing funkcija -	Pomoćno – tehničke službe 48 funkcija upravljanja i odlučivanja i postupak odlučivanja Upravljanje je hijerarhijski najznačajnija funkcija u preduzeću kojom se održava volja, interesi i nalazi vlasnika. Organi upravljanja u preduzeću su: skupština vlasnika, upravni odbor, nadzorni odbor Skupština vlasnika predstavlja najznačajniju funkciju u preduzeću (donošenje statuta, kapitalnih odluka) Upravni odbor jeste najodgovorniji deo odbora posto se odnosi isključivo na upravljanje odrešenih poslova u preduzeću od koga zavisi sama vrednost proizvodnje. Upravni odbor bira skupština vlasnika (akcionara) i za svoj celokupan rad odgovara skupštini tj. vlasnicima Nadzorni odbor vrsi da se poslovi bez zabusavanja vode odgovorno i u skladu sa zakonom i propisima. Nadzor i sistemski proces savremeno-moderne tehnologije koji prati celokupan tok poslova koji se obavljaju u preduzeću. Odlučivanje – u preduzeću predstavlja proces donošenja u sprovođenja odluka koje se donose od strane nadležnih organa – funkcionera. Proces odlučivanja je jako složen i odgovoran posao, posao koji ne mogu da rade svi, jer to su nadležni organi sa iskustvom, visokom stručnom spremom, i spretni. Aktivnosti odlučivanja mogu biti: a)	Inicijativa – predstavlja proces mišljenja gde se uključuje iskustvo, znanje i sposobnost radnih ljudi i to je prva faza odlučivanja b)	Priprema odluke – vrlo složen proces gde se sakupljaju sve sugestije, kritike i na osnovu toga se priprema odgovarajuća odluka (ii faza) c)	Donošenje odluke – pored raznoraznih kritika, mišljenja, donose jednu odluku i to rade nadležni organi tj. funkcioneri (iii faza) d)	Izvršenje odluke – od dobre odluke zavisi uspešno sprovođenje odluka, takoše zavisi i od iskustva, sposobnosti, kod izvršenja odluka veoma je bitno vreme kad ase sprovodi e)	Nadzor nad izvršenjem odluka – jako bitan proces na osnovu kog se može pratiti da li se procesi obavljaju odgovorno i disciplinovano Menadžer je poslovan čovek koji na racionalan način koristi resurse, ljudske i materijalne, ali bez obzira sto oni različito razmišljaju, ipak na kraju treba sprovesti i doneti dobru i odgovornu odluku, da je pripreme, donesu i izvrše. Prema složenosti, odluke mogu biti: strategijske, taktičke i operativne 49 teorije, nivoi i stilovi funkcije rukovođenja U piramidi organizacione strukture radnika (rukovođenja) jasno se razlikuju 3 nivoa: generalni, srednji i najniži nivo Generalni (visi) nivo rukovođenja – jedan od najznačajnijih i najodgovornijih nivoa rukovođenja, od čije uspešnosti zavisi celokupan uspeh preduzeća. Najviši nivo rukovođenja sprovode osobe sa većom stručnom spremom, iskustvom, a to su direktori, top menadžeri, stručni saradnici…. Srednji nivo rukovođenja – nalazi se na sredini između generalnog i najnižeg nivoa. To su rukovodioci koji se bave donošenjem i razradom taktičkih odluka. Rukovodioci srednjeg nivoa midlevel menadžeri se nalaze na celu pojedinih organizacionih jedinica ili pojedinih sektora Najniži nivo rukovođenja low level menadžment – ovaj način rukovođenja se odnosi na operativni način rukovođenja posle kojih sledi realizacija i kontrola realizacije. U najniže nivoe rukovođenja spadaju rukovodioci odeljenja, poslovođe Stilovi rukovođenja – klasične studije su ispitivale uticaj tri stila rukovođenja i to: autokratski, demokratski, liberalni (lese fer) Autokratski – menadžer ili lider je odgovoran za sve poslove koji se odvijaju u preduzeću, ima autoritet – izdaje direktivu zaposlenima i stavlja im do znanja da moraju da rade odgovorno i disciplinovano. Ovaj stil odlučivanja se primenjuje kod malih preduzeća gde je vlasnik istovremeno i menadžer i vlasnik koji mora da kreira odluku, da je donese i da je izvrši, a i da kasnije vrsi nadzor nad sprovođenjem odluke. Demokratski – ovaj stil rukovođenja je karakterističan za srednja i velika preduzeća. demokratski stil rukovođenja je način gde se sve radi timski. Rukovodilac ima dobar i prikladan odnos sa zaposlenima, pita ih za mišljenje u vezi sa svakom odlukom, prima sugestije i kritike zaposlenih i sve probleme rešavaju zajedno i timski, sto je jako vazno, diskutabilno je dobar stil rukovođenja ali se svuda primenjuje zbog timskog rada. Liberalni sistem rukovođenja – uloga rukovodioca se kod ovog stila rukovođenja svela na minimum. Zašto? Zato sto se ovaj stil rukovođenja naziva i rukovođenje bez rukovodioca. Ovde se poslovi ne obavljaju kao nadređeni zahtevaju već bi se moglo reci na svoju ruku i odgovornost radnici obavljaju svoje poslove. Praksa je pokazala da je demokratski stil rukovođenja, zbog timskog rada najprihvatljiviji, dok je autokratski manje prihvatljiv, a liberalni najmanje jer nema održivosti i organizovanosti 50. sistemi, metode i faze funkcije rukovođenja Sistem rukovođenja predstavlja odnos između onih koji rukovode i onima kojima se rukovodi (odnos između rukovodioca firme i zaposlenog). U praksi postoje tri tipa ili sistema organizacije rukovođenja, i to su: linijski, funkcionalni i kombinovani sistem. Prednosti – jednostavnost podele posla, manje konflikata Nedostaci – nemogućnost specijalizacije, jaka kontrola izvršenja zadataka Prednost: omogućava specijalizaciju kadrova Nedostatak: lakše dolazi do zbrke Metodi rukovođenja – jedna od mogućih podela je: a)	Rukovođenje po principu izuzetaka b)	Po pravima koja su postavili nadređeni c)	Motivacijom d)	Prema principu partizacije e)	Po Hartzburgerovom modelu f)	Prema rezultatima g)	Prema ciljevima Faze rukovođenja – ovaj način rukovođenja je formulisao Tejlor, i sastoji se iz vise faza, i to: predviđanje, organizovanje, zapovedanje, koordiniranje, kontrolisanje
 * Linijski – predstavlja vezu između onih koji rukovode i onima kojima se rukovodi. Naređenja i uputstva se kreću od najvišeg rukovodioca pa do najnižeg. Oni prenose taj linijski sistem dok dođi do rukovodioca
 * Funkcionalni – predstavlja sistem rukovođenja u kom rukovodilac izdaje direktive zaposlenima i da sve to radi na funkcionalno dobar način. I rukovodilac ej odgovoran za sve poslove u preduzeću
 * kombinovani – zasniva se na kombinaciji linijskog i funkcionalnog sistema, sa ciljem da se ostvare odstrane lose osobine funkcionalnog i linijskog sistema. Losa strana isključivo preovladavao ovde jer nema jasno definisanog sistema rukovođenja već predstavlja kombinaciju funkcionalnog i linijskog sistema rukovođenja

Faze: 1 faza – priprema rukovođenja koja podrazumeva sakupljanje podataka, analizu, odlučivanje, sugestije, kritike, pohvale 2 faza – priprema akcije predstavlja proces odlučivanja, komuniciranja 3 faza – rukovođenjem akcijom – kontrolisanje, koordiniranje 4 faza – korišćenje rukovođenja – davanje direktive zaposlenima, raspodela poslova, stimulisanje kadrova Najznačajniji postupak u procesu rukovođenja je odlučivanje, jer kakva se odluka donese, takvi će rezultati preduzeća biti. 51 tipovi i načini rada rukovodioca i osnovne crte njegove ličnosti Za klasifikovanje tipova rukovodilaca mogu se uzeti u obzir kriterijumi: Prema usmerenosti aktivnosti preduzeća Tehnokratska (tehnička rešenja) Humano orijentisana (briga o saradnicima, briga o stvaranju prijatne situacije i dobre atmosfere na radnom mestu) Kompromisni rukovodioci (nalaze se između tehnokratskih i humano orijentisanih) Indiferentan tip rukovodioca (zanemaruje tehničku stranu proizvodnje i ljudske potrebe i odnose) Kompleksan ili efikasan tip rukovodioca (za postizanje optimalnih proizvodnih rezultata, za dobre međuljudske odnose) Prema načinu ponašanja u konfliktnim situacijama: Koji reaguju po unapred smišljenom planu Koji rešavaju probleme koristeći analogiju Regresi oni rukovodioci Koji odlažu rešenje problema Koji ne žele da prihvate činjenicu postojanja problema Boset i mant razlikuju sledeće tipove rukovodilaca Rođene, razočarane, rukovodioce tehnokrate, povučene, suzdržane, nemarne (nemirne?) Najznačajnije osobine koje treba da poseduje su a)	Da poznaje poslovne delatnosti preduzeća b)	Da ima sposobnost rukovođenja c)	Da ima pravičan stav prema zaposlenima d)	Da poseduje sposobnost objašnjenja e)	Da je inteligentan f)	Da bude energičan g)	Da ispoljava hrabrost h)	Da preuzima inicijativu i)	Da bude objektivan j)	Da ima pedagoškog smisla/talenta k)	Da poznaje sebe i veruje u sebe Sve ove osobine govore o njegovoj samoj ličnosti, kako, na koji način treba da postupa u toku poslovanja preduzeća 56 plansko analitička funkcija – podsistem Zadatak joj je da prikuplja i analizira informacije iz okruženja sa ciljem da se preduzeće prilagodi promenama u skladu sa planom. Planiranje u preduzeću predstavlja složenu aktivnost kojom se predviđaju i definišu ciljevi, oblici, struktura i rezultati poslovanja. Prema vremenu za koje se donose planovi mogu biti: dugoročni, srednjoročni, i kratkoročni, i operativni. U velikim, složenim, preduzećima je plansko-analitička funkcija organizovana kao zasebna organizaciona jedinica sa jedinstvenom organizacijom strateskog i taktičkog planiranja. U slučajevima kada preduzeće nema organizacionu jedinicu, plansko-analitička funkcija se sa aspekta organizacije pripaja proizvodnoj funkciji 58 funkcija – podsistem nabavke Značaj ove funkcije ogleda se u tvrdnjama da je učešće nabavke 50%, 60% i vise od vrednosti ukupne proizvodnje (godišnje) nabavka, osim cene, mora uzeti u obzir i neke druge činioce, kvalitet i kvantitet samog materijala, rokove isporuke, itd.… Zadatak nabavke materijala jeste to da sagleda sam materijal sa aspekta cena, kvantiteta, kvaliteta; i da sagleda rok isporuke jer je to jako bitno iz prostog razloga sto od toga zavisi sam kvalitet materijala U okviru nabavke razlikujemo 3 grupe poslova •	Priprema nabavke •	Nabavna operativa •	Skladištenje materija Saglasno tome, osnovni zadaci nabavke su a)	Planiranje nabavke b)	Poslovi statistike tj. evidentiranje i obrada značajnih informacija c)	Dobro poznavanje tržišta i njegovih tendencija d)	Nabavka e)	Čuvanje materijala f)	Čuvanje ambalaže i njeno vraćanje dobavljaču U svim zadacima nabavke dominiraju 4 vazna faktora, a to su: kvalitet, kvantitet, rokovi isporuke i cena Navedena funkcija može biti organizovana samostalno, i to a)	Centralizovano (s jednog mesta, mala preduzeća) b)	Decentralizovano (nabavka za vise organizacionih jedinica) c)	Kombinovano U praksi ovaj način predstavlja najprihvatljiviji zato sto obuhvata centralizovan s jedne i decentralizovan s druge strane 60 marketing funkcija – menadžment marketinga Zadovoljenje potreba kupaca je glavna svrha svih aktivnosti i poslova u preduzeću. U marketing konceptu se posebno ističe kvalitet proizvoda i usluga. Bitna aktivnost vezana za sistem kvaliteta je dizajn – pakovanje proizvoda koji treba da obezbedi ekonomsku zaštitu proizvoda pri rukovanju. Marketing treba da obezbedi i efikasne kanale prodaje – distribucije (pravi proizvod, na pravom mestu i u pravo vreme). Marketing treba da obezbedi efikasno upravljanje prodajom. Po novom pristupu marketing se definiše kao: „proces obezbeđenja optimalnog nivoa zadovoljenja potrošača, uz ostvarenje optimalnog profita za preduzeće i optimalnog finansijskog i radnog zadovoljstva za sve zaposlene u preduzeću i sve to bez fizičkog i socijalnog okruženja“. Osnovne odrednice marketinga su: proizvod, cena, promocija i distribucija. U budućnosti, značajnu ulogu će imati istraživanje i proučavanje promena u makro i poslovnom okruženju koje bi trebalo da obuhvata: a)	Istraživanje okruženja b)	Istraživanje promena na tržištu c)	Informaciona tehnologija i brzina d)	Jačanje značaja mikro tržišta e)	Ukus potrošača f)	Konkurencija Postoje različiti modeli organizovanja marketinga a)	Centralizovan b)	Decentralizovan c)	Kombinovan Prema unutrašnjoj organizaciji marketinga pojavljuje se a)	Funkcionalni model b)	Predmetni model c)	Model marketinga prema tržišnim segmentima d)	Demografski model 61 pomoćno – tehničke službe – mesto i zadaci opravdanost postojanja PT službi objašnjava se razlikama koje nastaju u konkretnoj realizaciji zadataka pojedinačnih funkcija i odstupanjima koja se među njima javljaju. PT službe u preduzećima imaju uglavnom karakter štabnih organa pojedinih rukovodilaca. Tipični štabni organi su: pravna, planska, revizijska i organizacijska služba, statistička, služba informacija, itd. (biroi) Pravna služba – savetuje rukovodstvo po svim pitanjima koja zahtevaju pravno ispitivanje i pravno formulisanje. Osim toga, pravna služba zastupa preduzeće u svim pravnim sporovima. Planska služba – planove pojedinih aktivnosti (proizvodnje, prodaje, uvoza i izvoza) organizaciono i jedinstveno sastavlja na nivou preduzeća kao celine. Statistička – ovaj štabni organ ima zadatak da sakuplja statističke podatke koji su jako bitni sa aspekta poslovanja preduzeća, za njegove organe upravljanja i rukovođenja i za društvene organe izvan preduzeća Služba informisanja – zadatak ove službe je da povremeno i na podesan način informiše zaposlene o svim važnijim pitanjima života i rada u preduzeću. Takoše, zadatak ove službe je i da informiše javnost, koristeći pri tome prikladne oblike informisanja. Maslovljevih 15 kriterijuma 1)	Svaka aktivnost treba da je dobro osmišljena, a to se posebno odnosi na one koje zahtevaju aktivnosti drugih 2)	Većina radnika oseća radost oko svog rada ako odgovara za svoj rad, ako njime zadovolji svoje potrebe ili ako može pomoći drugima pružajući im usluge 3)	Čovek na svom radnom mestu želi pokazati za šta je sposoban. Ne želi da se za pitanja za koja je on zadužen donose odluke bez njegovog učešća. 4)	Svako tezi da izrazi sebe u svoj radu, svojoj tvorevini, da ono sto je ostvario ima svoje ime 5)	Svaki radnik ima svoju tačku gledanja kako može poboljšati organizaciju rada na svom radnom mestu. Radnik želi to da uradi ne plašeći se sankcija i veruje da će dobiti podršku svojih rukovodilaca 6)	Ljudi vole da osete svoj značaj, svoju važnosti u sredini u kojoj rade 7)	Svaki čovek tezi uspehu, a uspeh su u stvari realizovani ciljevi i radnik će uložiti znatno vise napora u realizaciji svojih ciljeva ako ih je sam pred sebe postavio ili makar učestvovao u njihovom formulisanju 8)	Uspeh bez priznanja dovodi do razočaranja. Svaki radnik koji marljivo radi i postiže dobre rezultate očekuje da će biti nagrađen, pre svega novčano, moralno, ako toga nema vremenom dolazi do ravnodušnosti u radu 9)	Prema tome u kom obliku i kojom brzinom, načinom na koji radnici dobijaju informacije od svojih nadređenih, oni cene kakva je njihova važnost u ocima rukovodilaca. Ako informacije dobiju sa zakašnjenjem i ako se od njih čuvaju tajne, osećaju se poniženo 10)	Saradnici kao i radnici ne podnose da se odluke o njihovom radnom mestu ili nekim promenama (cak iako su pozitivne) vrše i donesu bez njihovog znanja i učešća 11)	Svakom je potrebna informacija o kvalitetu njegovog rada. Ona je saradnicima potrebnija nego rukovodiocima. Informacije treba da budu azurne da bi se u toku procesa vršile potrebne ispravke 12)	Kontrola sa strane je za sve neprijatna, zato je potrebno po mogućstvu svoj rad podvrgnuti samokontroli, sami sebi šefovati i raditi savesno. 13)	Većina ljudi tezi da u procesu rada stekne nova znanja. Zahtevi koji pružaju takve mogućnosti radije se prihvataju nego oni koji te sanse umanjuju 14)	Saradnici kao i radnici oštro reaguju ako njihov manir i savestan rad dogodi do njihovog još većeg opterećenja a da pri tome nema adekvatne namene, vremenom se tako ubija inicijativa 15)	Dozvoljava li radnik da bude sef samom sebi, a to znaci vise slobodnog prostora za samostalnu ili sopstvenu inicijativu i to kroz ceo proces proizvodnje.