User:V451c/sandbox

Винг Чун (кинески 詠春拳, упросћени кинески 咏春拳, изговара се на мандаринском дијалекту као јонг ћун, а на кантонском као винг ћун), је кинеска борилачка вештина.

Wing Chun је уобичајена романизација поред често коришћене Винг Тсун и значи вечито пролеће. Винг Чун је концептуална самоодбранбена вештина која користи ударце, полуге и бацања, и специјализована је за борбу на блиским дистанцама.

Садржај 1 Историја

2 Истрорија на нашим просторима

3 Карактеристике Винг Чуна

3.1 Структура, став и равнотежа

3.2 Опуштеност

3.3 Централна линија

3.4 Ударци

3.5 Ударци ногом

3.6 Блиска дистанца

4 Карактеристике

4.1 Форме и Сан Сик

4.1.1 Форме "Празних Руку"

4.1.2 Дрвена лутка

4.1.3 Форме

4.1.4 Оружје

4.2 Ћи сао

4.3 Ћи герк

4.4 Дрвени прстен

5 Раширеност

6 Винг Чун у популарној култури

7 Мајстори са наших простора

8 Референце

9 Литература

Историја Најраније помињање Винг Чуна забележено је у првој половини деветнастог века. Прве исторјиске лицности везане за вестину чије се постојање не доводи у питање били су глумци тзв. Опере Црвених Чамаца и највероватније су они креатори стила. Први мајстори Винг Чуна били су Вонг Вах Бо, Даи Фа Мин Кам, Јик Кам и Леунг Је Таи. Следећа генерација мајстора који су живели и радили у другој половини деветнаестог века били су Леунг Јан, Фок Бо Ћеун, Чо Шун и Фунг Сиу Чинг. Трећу генерацију мајстора, који су живели и радили крајем деветнаестог и у првој половини двадесетог века, измедју осталих чине и Чан Вах Шун, Ло Кваи, Јуан Каи Сан, Јуан Ћаи Ван, готово сви мушки становници Пон Ју села и већи број родјака Леунг Јана из Ко Ло села. Од ових мајстора воде порекло готово сви стилови Винг Чуна који се тренирају данас.

Најпознатија легенда о настанку стила потиче од Јип Мана и укратко гласи овако: Након доласка Манчу династије на власт ствара се покрет отпора у манастиру Јужни Шаолин где се састају највидјенији борци тога доба како би креирали супериорну вештину борења у циљу свргавања завојевача са власти. На жалост мајстори су издани властима које су запалиле манастир и побиле већину побуњеника. Неколицина је ипак успела да се спасе. Медју преживелима је била и монахиња Нг Муи која је чувала тајну новостворене вештине борења. Монахиња је уточиште нашла у манастиру на граници Сечуан и Јунан провинција где је у оближњем селу упознала девојку по имену Јим Винг Чун. Након што је Јим Винг Чун била испрошена од стране локалног војног заповедника девојка је обећала да ће се за њега удати само ако је победи у борби. Девојка је замолила монахињу Нг Муи да је научи борењу како би избегла нежељени брак. Убрзо је монахиња девоку обучила тајном стилу борења који је донела из манастира Шаолин. Како легенда каже, Јим Винг Чун је победила војног заповедника и касније се удала за трговца сољу, Леунг Бак Чаоа кога је научила својој новој вестини а он је за узврат стил назвао по својој зени, Винг Чун.

Постоје различите легенде које порекло стила измештају на различите локације а као креаторе именују друге историјске личности попут Чи Сима, Миу Хина, Даи Донг Фунга, Јат Чуна и многе друге. Свака линија има сопствену легенду о креирању вештине и оне се могу разликовати у детаљима или потпуно. Важно је напоменути да су кинески историчари након детаљног истраживања дошли до закључка да су Нг Муи, Јим Винг Чун, Чи Сим, Миу Хин и остали легендарне личности и да не постоји ни најмањи траг њиховог стварног постојања.

Истрорија на нашим просторима Први пут се Винг Чун на просторима Југославије вежба 1977. године захваљући првом Винг Чун практиканту и мајстору са ових простора, често називаним оцем Југословенског кунг фуа, Славку Трунтићу[1].

На подручију Србије Винг Чун се вежба од 1978. захваљујући господину Божидару Габершеку [2], првом мајстору неке кинеске борилачке вештине са подручија Србије. Данас његови наследници раде и обучавају хиљаде вежбача не само у Србији већ и широм света.

Карактеристике Винг Чуна Структура, став и равнотежа Винг Чун се као вештина заснива на неколико основних принципа од којих је структура тела најзначајнија. По теорији вештине особа која има бољу телесну структуру добија борбу. Правина структура је као Бамбус, чврста али флексибилна, добро утемељена, укорењена али лако покретна. Оваква структура се користи или за редирекцију спољне силе или за њено одбијање. Равнотежа је тесно повезана са структуром. Добра равнотежа помаже борцу да одржи структуру након напада или да је брзо поврати ако је нарушена. Добар део тренинга је усмерен на вежбање равнотезе.

Винг Чун има високе ставове са лактовима који су унутар линије тела. У ставу руке су постављене тако да чувају најосетљивије тачке на телу постављене дуж централне линије. У зависности од стила тело се у ставу ротира око различитих тацка на телу. Постоји само један стил Винг Чуна који не користи ротацију. Сви напади и котранапади имају своју базу у основном ставу.

Структура је важна не само за одбрану већ и за напад. Правилна структура и добар став ће омогућити вежбачу да генерише значајно јачу силу ударца.

Опуштеност Једна од значајних карактеритика Винг Чуна је опуштеност при изводјену техника. Претерана контракција мишића узрокује редукцију снаге и брзине ударца те се зато у Винг Чуну инсистира на опуштености. Непотребна контранкција мишића такодје троши висе енергије и узрокује брзо замарање. Згрчени мишићи руку су мање покретни и значајно мање осетљиви на промену правца долазеће силе, поред тога дају противнику полугу преко које може лако да гура или вуче вежбача. Опуштени мишићи анулирају све наведене недостатке I стављају вежбача у супериоран положај у односу на противника.

Централна линија Постоји више дефиниција централне линије или линије центра како је неки зову. У зависности од стила јавља се од једне центарлне линије до више линија интеракције. Може се слободно речи да сваки мајстор има своју интерпретацију овог принципа. Најчешће се, са већим или мањим одступањима, централна линија дефинише као имагнарна линија која спаја центар груди практиканта са центром груди противника. Дуж ове линије налазе главне мете напада, очи, грло, нос, грудна кост, соларни плексус, гениталије. Технике су конципиране тако да штите централну линију, а да би се досегли дуги циљеви који су ван подручја централне линије користи се рад ногу. Основни циљ чи сао везби је да практиканта оспособе да доминира централном линијом. Напади дуж линије центра омогућавају да се енергија удараца што ефективније пренесе на тело противника, односно што су ударци ближи централној линији то се висе енергије пренесе на тело противника. У неким стиловима централна линија је вертикалана линија која пролази кроз центар тела делећи га на две симетричне половине, ове половине су даље подељене са две хоризонталне линије на високе и ниске површине, тзв. капије. Највећи део виталних тачака се налази дуж ове линије и практикант учи како да сачува своју и разори протвникову централну линију. У неким стиловима централна линија дефинише центар масе тела и технике и рад ногу су прилагодјени тако да је практикант увек правилно усмерен према противнику како би заштитио своју централну линију од напада. У неким стиловима се јавља "мајка линија", која представља имагинарну вертикалну линију која пролази кроз центар тела и дели га на два једнака дела и дуж ове линије се налазе главне тачке напада, а из ове линије се извлачи централна линија која у основи представља најкраћи пут између бораца. Негде оперишу са хоризонталном и вертикалном централном линијом. Неки други стилови Винг Чуна имају другачије дефиниције централне линије.

Ударци Директ је основни ударац у Винг Чуну и потпуно се уклапа у концепт и стратегију стила, путује дуж цетралне линије и истовремено док се изводи штити цетралну линију онога ко га изводи. Такодје се лако изводе серије удараца великом брзином. Директ се изводи тако што је песница окренута вертикално а лактови су усмерени на доле и не излази из линије тела. Ударна површина варира од стила до стила. Снага ударца се генерише кроз правилну структуру која се учи кроз прву форму, на вишим нивоима се учи генерисање силе ударца кроз ротацију кукова.

Ударци ногом Винг Чун има веома комплексан и разрадјен систем борбе ногама. Са ножним техникама се први пут срећемо у другој форми, као и у форми дрвене лутке, где се могу наћи готово сви ножни ударци. Још један метод тренинга ногу који се јавља само у Винг Чуну је Ћи Герк, који је пандан Ћи Сао везбама за руке и има исти циљ и метод само се везбају ноге. У првој форми их нема, док се у трећој форми јављају или не у зависности од стила. Неки стилови из Кине имају целу једну форму која је посвећења шутирању и нозним блоковима. Систем ножних техника је подељен у три основне области: осам ножних удараца (бот герк), осам ножних принципа (бот герк фат), и дванаест ножних блокова (суп је донг герк). Ово на први поглед може изгледати компликовано, али саме технике су конципиране да се лако савладају и да се њиховим комбиновањем може развити један успешан систем борења ногама. Сам систем је конципиран тако да остане отворен за интерпретацију. Осам ножних удараца се различито интерпретирају од стране различитих учитеља.

Ударци :

1. Ниски предњи ударац – Даи јинг герк

2. Предњи ударац- Јинг герк

3. Ударац на страну- Ванг герк

4. Ники ударац на страну-Даи Ванг герк

5. Ударац унутрасњим сводом стопала – Герк Боје

6. Спољни шибајући ударац– Ган герк

7. Ударац коленом – Хај сут

8. Стружуци ударац –Јаи герк

Осам ножних принципа су у корелацији са осам удараца. Ових осам концепата или принципа су директно повезни са начином како се користи нога. Они се често мешају са осам удараца, али у ствари ове технике репрезнтују идеје корисцења ногу а не саме технике и у комбинацији са ударцима уводе везбаца на један виши, напреднији ниво вештине шутирања.

Принципи:

Подизање (дунг)

Закуцавање (дан)

Чишћење (со)

Извлачење (туи)

Кружење (хуен)

Избегавање (тио)

Изнанадно, тренутно дејсто (јут)

Чаи принцип

Дванаест ножних блокова коплетирају систем борења ногама и нуде потпуну заштиту од напада ногама од појаса на доле. Дванаест блокова у комбинацији са осам принципа дају нове одбијајуће и блокирајуће технике и тако стварају одбрамбени „фронт“.

Технике блокова:

Таан герк

Бонг герк

Јут герк

Лон герк

Јеет герк

Пак герк

Ву герк

Ау герк

Фок сут

Таан сут

Тор сут

Гваи сут

Блиска дистанца Винг Чун је вештина блиске дистанце. Практиканти вежбају да брзо напредују до потребне дистанце а онда кроз сопствену структуру контролишу структуру и баланс противника и тако добијају борбу.

Карактеристике Форме и Сан Сик Форме су скупови покрета који се изводе по одредјеном редоследу у циљу развоја структуре, равнотеже, правовремености, генерисању енергије и осталих борилачких атрибута.

Сан Сик (преведено као посебне или одвојене форме) су компактни сетови покрета који уче истим стварима као и форме. Сан Сик је конципиран тако да се исти покрети вежбају на празно, на дрвеној лутки и са оружјем. Сан Сик су претеча данашњих форми и првобитна верзија вештине је садржала искљуциво Сан Сик метод

Форме "Празних Руку" 小念頭

Сиу Ним Тао, форма мале идеје или малог пута.

Прва и најзначајнија форме Винг Чуна. На почетном нивоу форма учи базичним покретима и основном ставу. На следећем нивоу тренинга иста форма учи правилној структури, генерисању енергије и редирекцији силе. На највишем нивоу разумевања форма учи стратегији и принципима борења

尋橋

чум Киу, буквално преведено значи потањање-спуштање моста.

Друга форма учи како се одржава структура у покрету, контроли равнотеже, раду ногу, ножним ударцима, принципима контроле дистанце и успостављања контакта са противником, новим начинима генерисања енергије ударца. Друга форма репрезентује борбену срж вештине.

鏢指

Биу Тзе се буквално преведи као убадајучи прсти.

Трећа форма учи принципима враћања и успостављања поновне контоле централне линије уколико је она изгубљена услед вештине потивника или грешке практиканта. Трећа форма поред тога учи борби у клинчу, употреби лактова и колена и полугама на прстима као и нападима на осетљиве тачке на телу противника

Дрвена лутка 木人樁

Мук јан Јонг или дрвени човек

Дрвена лутка је помћна справа за вежбање карактеристична за Винг Чун. Постоје различите дрвене лутке које се користе у другим кинеским вештинама борења али се тренингу на овој справи нигде не поклања толика пажња као у Винг Чуну. Сама форма у зависности од стила има од 108 до 150 покрета а неки стилови имају и више форми. Покрети у форми су заправо покрети из прве три форме а дрвена лутка помаже вежбачу да даље усавршава и развија неопходне боребне атрибуте и навике. Поред класичне дрвене лутке у добром броју стилова се користе и " јук Јонг" или бамбусове лутке које имају флексибилне руке и користе се као допуна тренингу на класичној лутки

Дрвена лутка

Форме Значајан број стилова има другачији курикулум форми. Стил познат под именом Венг Чун има већи број форми од којих ни једна није компатибилна са напред поменутим формама. Вијетнамска верзија вештине такодје има већи број форми поред напред наведених. Там Јеунг, Ко Ло стилови којих има 4 и Чеунг Бо стил се састоје у потпуности из Сан Сик метода, док Сум Нунгов стил садржи и Сан Сик метод и класичне форме. Сум Нунгов и Чеунг Боов метод поред класичне лутко користе и тзв меку, бамбусову лутку. Пао Фа Лиен стил има укупно 28 форми, користи већи број традиционалног оружја и користи више врста лутки. Там Вонг Биу систем има 12 форми које укључују класичне форме и користи висе врста традиционланог оружја.

Оружје Када се савладају форме празних руку и дрене лутке прелази се на рад са орузијем. Главна оружја Винг Чуна која се могу наћи у свим линијама и стиловима су тзв. лептир мачеви и мајева мотка. Поред тога у Винг Чуну се користе и копља, класични мачеви, кинексе хелебарде, стрелице које се бацају из руке, мотке различитих дужина, итд.

八斬刀

Код нас познати као лептир мачеви.

Форма лептир мачева учи основама борења овим оружјем. Поред тога ова форма учи новим начинима кретања, генерисања енергије ударца и принципима који се користе у голорукој борби.

六點半棍

Код нас позната као "змајева мотка".

Ово оружје дужине измедју 2 и 3 метра је карактеристично за све стилове настале Гуандонг провинцији. Употреба и начин тренинга су мање више исти код свих уз разумљиве разлике у приступима и методама које карактерису сваки појединачни стил.

Ћи сао Ћи Сао или слепљене руке су систем дрилова развијених у циљу побољсања аутматског одговора вежбаца на промену смера и количину енергије долазећег ударца. Ћи сао се у потпуности ослања на структуру и вежбацу помаже да стекне осећај и развије неопходне рефлексе у циљу доминације и контроле простора централне линије. Различити стилови имају различите системе дрилова са унеколико различитим схватањем сврхе и циља овог система тренинга.

Ћи герк Слепљене ноге, систем дрилова за ноге са истим циљем и концепцијом као и ћи сао.

Дрвени прстен Дрвени или прстен од ратана. У неким стиловима се ова помоћна справа користи како би почетници стекли оцећај за правилан полозај лактова у односу на тело. Постоји систем дрилова док се у неким системима могу начи и форме развијене за ову специфичну врсту тренинга.

Раширеност Винг Чун је после Таи Чи Чуана најзаступљенија кинеска борилачка вештина која се тренира у готово свим земљама света

Винг Чун у популарној култури Дони Јен је играо улогу Ип Мана, учитеља Винг Чуна у филму Ип Ман из 2008, као и у његовим наставцима Ип Ман 2, Ип Ман 3 и Ип Ман 4.

Стивен Амел у серији Арро в употребљава Винг Чун у свом стилу борбе.

Мајстори са наших простора Божидар Габершек, Иван Стефановић [3], Душан Радојковић [4], Дејан Микић [5], Миомир Лазаревић, Грујић Игор, Добријевић Саша, Ђуро Вигњевић, Јован Манојловић, Дејан Станковић, Ирена Вавић, Владимир Златић [6], Галијаш Горан, Дражен Пантелић, Раде Момциловић, Сава Војновић Раде Ђурић, Дарко Николић, Бранко Јешић, Предраг Ковиљац, Ненад Ковиљац, Дејан Лазић, Ћурчић Радослав, Тешић Бојан, Столић Светозар, Арсеније Јеловац, Јован Вуца, Рудолф Керекеш, Андјеко Петровић, Бобан Живковић, Жељко Поповић, Милан Павловић, Добрица Павловиц, Сенад Карчић, Ненад Гајић, Владимир Урошевић.

Референце ^

Литература Уметни пасус Chu, Robert; Ritchie, Rene; & Wu, Y. (1998). Complete Wing Chun: The Definitive Guide to Wing Chun's History and Traditions. Boston: Tuttle Publishing. ISBN 0-8048-3141-6.

Leung Ting (1978). Wing Tsun Kuen. Hong Kong: Leung's Publications. ISBN 962-7284-01-7.

Ritchie, Rene, "Wing Chun Concepts".