User:Wikivaida/sandbox

Ordföljdstypologi är ett område inom språktypologi som grupperar enskilda språk utefter deras ordföljdsmönster.

Begreppet ordföljd brukar användas när man menar språkets elementära och den mest typiska ordningsföljden av huvudbeståndsdelarna (majorsentence- constituents[2]) subjekt, objekt och verb (basic word order[3]). T. ex. svenskan är ett SVO-språk[4] eftersom en typisk sats på svenska följer subjekt-verb-objekt mönster och andra ordningsmönster antingen är grammatiskt felaktiga, byter på den grundläggande betydelsen eller är tämligen ovanliga (även om ändå möjliga)[5]. Den här synpunkten på begreppet ordföljd är alltså mest omdiskuterade i modern lingvistik[6].

Det är dock märkvärdigt att även om språken vanligen klassificeras pga detta trekanta förbindelse, brukar språkforskarna ändå reducera en sådan grund på klassificering till binära parametrar och jämföra språken utefter dem av praktiska anledningarna (It is noteworthy that although typologists examine the basic word order of a language with the possible orders of SVO, such a trigram relation is often reduced to binary pairs for easier manipulation in practice[7])

Ordföljd kan således också vara förstådd som preferener för vissa språkparametrar, eller i andra ord – som linjeära ordningen av frasbeståndsdelar (phrase-internal constituents[8]), som exempelvis placeringen av adposition i förhållande till sitt huvudord. T. ex. litauiskan brukar platsera adposition före dess huvud ord som i priešais tave (sv. “framför dig”), dvs att detta språk tenderar välja prepositioner[9] medan katalanska föredrar postpositioner över prepositioner[10].

Inom ordföljdstypologi området ligger ett stort intresse på att uppenbara likheter och skillnader i ordföljdsmönster samt att avslöja allmänna språkliga tendenser i världens språk, ofta kallade för språkuniversallier – begreppet inträffades av känd språkförskare Joseph Greenberg. Men vissa språkforskare försöker dra en tydlig gräns mellan typologi och läran om språkuniversallier genom att peka på att medan studier om språkuniversallier kretsar kring det som är gemensammt bland världens språk, syftar typologi på sätten och månen som språken skiljar sig på[11]. I alla fall är skillnaden inte alltid så tydlig och enligt Joseph Greenberg ligger typologisk klassificering av språken utefter ordföljdsmönster väldigt nära läran om språkuniversallier:

(...typology based on the order of elements in certain major constructions appear as a virtually indispensable tool in the search for cross-linguistic regularities...). [12].

Den förra pekar på förbindelse mellan vissa språkliga drag som vid en första anblick måhända tycks vara orelaterade. Båda lärorna är alltså sammanlänkade och deras sammarbete är till stor nytta för andraspråkslärare som ofta vänder sig till språkets grammatiska regler såväl som i frågan av rekonstruktionen av utdöda språk[13].

Bakgrunden

+ Enligt Lehmann (2005) och Tesnie`re (1959:32), Schmidt (1926) var den förste som pratade om omsesidigt förhållande mellan elementära satsens beståndsdelar som grunden till språkens klassificering. use the basic components of the sentence and their interrelationships as a pointer to language typology.[14]

[15]Man började lägga intresse för detta område på 1990-talet.

Det elementära ordföljdsmönstret / SOV / VSO / SVO

Med utgångspunkt från Joseph Greenbergs studier om universalier, och upptäckten att en given ordföljd i en typ av grammatisk struktur ofta åtföljdes av en motsvarande ordföljd i andra typer av strukturer ledde till indelning av språk baserat på grundordföljd, den ordning i vilken de arrangerar de tre huvudsakliga komponenterna i satsen; subjekt, predikat och objekt. I stället för predikat brukar dock verb användas, så att språken kategoriseras som SVO-språk (subjekt-verb-objekt), SOV-språk (subjekt-objekt-verb), VSO-språk (verb-subjekt-objekt) och så vidare. WIKI

Inom språktypologi är den linjeära ordningen av grammatiska huvudsakliga element i en sats en vanlig utgångspunkt för klassificeringen av världens språk. Greenberg (1963) anses vara den initiativtagare i detta område (fast hans ideer och hela teorin vilar på språkförskare förre honom). 1963 publicerades hans bok "Some Universals of Grammar with Particular Reference to the Order of Meaningful Elementssin" där han presenterade sin teori angående ordföljdstypologi såväl som språkuniversallier (som först lanserades på Dobbs Ferry konferens 1961). Greenberg föreslog att satsdelarna subjekt (S), objekt (O) och predikat/verb (V) är bland de mest väsentliga och dessutom allmänt förekommande i världens språk. Han klassificerade språken på grund av linjeära ordningen av dessa huvudsakliga beståndsdelar (i påstående huvudsatser med nominella subjekt och objekt samt transitiva objekt). Logiskt sett kan det alltså finnas 6 olika ordföljdsmönster, nämligen SOV, SVO, VSO, OSV, OVS, VOS. Ett klargörande exempel på de möjliga kombinationerna är meningen som Katten äter musen[16]:

SVO (“Katten äter musen”),

SOV (“Katten musen äter”),

VSO (“Äter katten musen”),

OSV (“Musen katten äter”),

OVS (“Musen äter katten”),

VOS (“Äter musen katten”).

.

I Greenbergs språksamling som bestod av 30 språk förekom däremot inte något OSV-, OVS- eller VOS-språk och således påstod han att sådana språk antingen inte finns eller är så pass sällsynta att de inte är av avgörande betydelse i frågan av typologi och språkuniversallier[17]. Idag är det ett känt faktum att vartenda möjliga ordföljdsmönster förekommer i någon av världens språk. Exempel på varenda ordföljd listas nedanpå:

Japanese (Kuno 1973: 10)

John ga tegami o yon-da.

John subj letter obj read-pst

SO V

‘John read the letter.’

Mandarin (Li and Thompson 1981: 217)

ZhVngsVn shYudâo-le yi-fWng xìn.

Zhangsan receive-perf one-clf letter

SV O

‘Zhangsan received a letter.’

Irish (Dillon and Ó Cróinín 1961: 166)

Léann [na sagairt] [na leabhair].

read.pres the.pl priest.pl the.pl book.pl

VS O

‘The priests are reading the books.’

Nias (Austronesian; Sumatra, Indonesia; Brown 2001: 538)

i-rino vakhe ina-gu 3sg.realis-cook abs.rice mother-1sg.poss

V OS

‘My mother cooked rice.’

Hixkaryana (Carib; Brazil; Derbyshire 1979: 87)

toto y-ahosL-ye kamara man 3:3-grab-distant.pst jaguar

OV S ‘The jaguar grabbed the man.’

Nadëb (Vaupés-Japurá; Brazil; Weir 1994: 309)

awad kalapéé hapŒøh jaguar child see.ind

OS V

‘The child sees the jaguar.’[18]

Men det förvrängde inte Greenbergs slutsatser och teorin överhuvudtaget för OSV-, OVS- och VOS-språk visade sig vara ändå tämligen ovanliga bland språken (Hawkins 1983: 336 språksamling; Tomlin 1986: 402 språksamling; Haarmann 2004: 636 språksamling; Dryer 2005: 1228 språksamling)[19]. Mindre än 5% av världens språk är någon av VOS-, OVS- eller OSV-ledföljdspråken. Det betyder att mer än 95% av alla språk är sådana där subjekt står före objekt. Subjektet tenderar också stå före både objekt och verb för SOV- tillsammans med SVO-språk utgör 85% av alla språk, medan VSO-ledföljden är endast påhitad i 9% av språken. Syfrorna varierar beroende på språksamling men tendensen är ungefär samma.[20]

Ordningen mellan subjekt, objekt och verb (IV) Distributionen är följande: WALS (2011) Tomlin (1986) (Whaley s. 83) grundordföljd % antal språk % antal språk SOV 47,6 % 565 44,8 % 180 SVO 41,1 % 488 41,8 % 168 VSO 8,0 % 95 9,2 % 37 VOS 2,1 % 25 3,0 % 12 OVS 0,9 % 11 1,2 % 5 OSV 0,3 % 4 0,0 % 0 totalt 1 188 402 [21]

De språk som förekom i Greenbergs undersökning, d.v.s. VSO-, SVO- och SOV-språk (vilka Greenberg nämnde till typ no. I, II och III respektiv med hänvisning till verbets plats) hade alltså också gemensamt att subjekt stod före objekt och detta drog Greenberg sin första universallie ifrån:

(U1): "In declarative sentences with nominal subject and object, the dominant order is almost always one in which the subject precedes the object."

(U1): "I påstående satser med nominella subjekt och objekt är dominerande ordföljd nästan alltid den där subjekt kommer före objekt" (Whaley s. 83))

Denna parameter var inte den enda som Greenberg klassificerade språken på. Han märkte att det finns vissa korrelationer mellan följande parametrar:

Befintligheten av prepositioner (Pr) eller postpositioner (Po), Pr/Po;

Placeringen av adjektiv (A) i förhållande till dess huvudord - substantiv (N), AN/NA;

Placeringen av genitiv (G) i förhållande till dess huvudord – substantiv, GN/NG;

Den naturliga linjeära ordningen av subjekt (S), objekt (O), verb (V) i påstående jakande satser med nominell subjekt och objekt samt transitiva verb, VSO/SVO/SOV;

Utefter ovanstående parametrarna klassificerade han språken i 24 språktyper. Han insåg exemeplvis att när det gäller VSO-språk finns det aldrig postpositioner och den här inbliken blev till just tredje av hans universalier:

(U3):VSO --> Pr

På samma sätt märkte han att SOV-språk väljer postpositioner medan SVO-språk tenderar placera nominativ före adjektiv:

(U4): SOV --> Po

(U17): VSO --> NA

Efter en noggrann undersökning drog han slutsatser att å ena sidan parametrarna Pr, NG, VS, VO, NA och å andra sidan parametrarna Po, GN, SV, OV, AN tenderar företräda tillsammans. Sådana kombinationer nämnde han till harmoniska. Enligt Greenberg är dess språkparametrar sammanbundna på så sätt att ett språk förväntas innehålla alla dem och om något språk omfattar alla utom åtminstone en parameter av de 2 omgångar är det ett inkonsekvent språk.

I alla fall insåg språkförskaren inga allmänna hierarkiska samband mellan parametrarna och föreslog ett handtag av unidirektionella implikativa universallier i stället (överhuvudtaget presenterade Greenberg 45 språkuniversalier varav 28 rörde ordföljd). Han införde parametrarna alltså inte in i någon tydlig system.

Dryer (1997) argumenterar att en mer praktisk typologi är den som är baserad på 2 binära parametrar OV vs. VO and SV vs. VS.

VO /OV

På 1970-talet började man vända sin fokus för ordföljdskorrelationer allt mer från ordningen av S,O,V till ordningen av O,V. Anledningen var att man märkte att SVO uppför sig nästan som VSO/VOS, och att OVS beter sig som VSO[22]. Det var därför som Greenbergs klassifikation kunde reduceras.

Greenbergs typologi utvecklades bland annat av Lehman. Han påstod att a) subjekt, som skiljer Greenbergs typ no. I (VSO) från typ no. II (SVO), inte var relativt väsentligt i frågan av typologi och att det inte var lika avgörande som O eller, och i synnerhet, V; b) det finns hierarkiska samband mellan Greenbergs fyra parametrar som beror endast på ordningen av O och V. På så sätt reducerades varenda av de sex Greenbergs föreslagna ordföljder till en dikotomi mellan OV- och VO-ledföljden (Gulf Arabic[23]).

Den nya typologin baserades på VO/OV i stället för VSO/SVO/SOV. 24 Greenbergs språktyper reducerades följaktligen till 2 typer: alla språk indelades i antingen OV- eller VO-kategorin. Dessutom tilldelades båda ledföljderna Greenbergs tidigare utpekade språkliga drag: OV-ledföljden tenderar ha bl.a. Po, AN, GN samt RelN, medan VO-ledföljden – Pr, NA, NG samt Nrel, (22). Listan av språkliga drag varierar från språkförskare till språkförskare. Dryer föreslog exempelvis att korrelation-paren kan avslöjas genom följande formulären:‘‘If a pair of elements X and Y is such that X tends to precede Y significantly more often in VO languages than in OV languages, then (X, Y) is a CORRELATIONS PAIR’ (Dryer, 1992:87). Enligt honom finns det 17 sådana par och 5 ickekorrelation-par med V och O (1992:108).

WALS (2011) Tomlin (1986) (Whaley s. 83) grundordföljd % antal språk % antal språk VO 51,2 % 608 54,0 % 217 OV 48,8 % 580 46,0 % 185 totalt 1188 402

Korrelationer beroende av ordningen på objekt och verb (efter Lehmann 1973, 1978; Whaley s. 86)

I andra ord blev många av sinsemellan orelaterade implikativa universallier sammankopplade på grund av att alla nu blev anknutna till en parameter - ordningen av O och V. Dessutom blev teorin mer systematiserad för alla parametrar som används blev binära (NA:AN; NG:GN, Po:Pr, VO:OV osv).

I alla fall visade det sig att undantag som t. ex. VO-språk med Po eller AN är många. Men enligt Lehman härstämmar sådana undantag från antingen a) det att språk är under processen av typologisk förändring (t. ex. engelskan har AN som i an old man[24] som är relik från den tidigare SOV-ledföljden); eller b) markerade mönster (marked pattern) - ordföljder som inte är stilistiskt neutrala, det vill säga sådana som modersmålstalare använder i fall de vill lägga tonvikt på särskilda meningens element; ett tydliggörande exempel på detta är ryskan som är ett SVO-språk trots att vartenda av de sex logiskt möjliga ordföljdsmönster användas i särskilda sammanhang eller vissa grammatiska omständigheter[25] beroende på det vad språketsproducent vill lägga fram). Sådana språk som inte är konsekventa med dessa drag är stämplade med ordet ambivalenta.

Enligt denna tori beror vissa frasordföljdsmönster (order of phrase-internal constituents) överhuvudtaget på elementära ordningen av satsens huvudbeståndsdelar V, O (major-sentence word order). 1971 presenterade Lehman sin Principle of Placement som betyder att relativa satser, komparativa adjektiv och genitiv följer O i konsekventa VO språk medan dem placeras före O i OV språk.

Modifyer - Head

Ett av de nyaste sätt att klassificera språken är utefter parametern head-initial/head-final. Huvud är ett element som bestämmer frasens kategori, t.ex. huvudet av verb fras (VP) är verbet. I språken som är head-initial (engelskan) står huvud före dess komplementer medan i head-final-språken (japanska) följer huvud dem.

In German and Gbe, examples of both types of head direction occur.

Head directionality is connected with the type of branching that predominates in a language: head-initial structures are right-branching, while head-final structures are left-branching. WIKI

Medan VO/OV typologi är tämligen användbar bland språkförskarna ger den ingen tydlig förklaring för korrelationerna mellan parametern VO/OV och andra ordföljdtendenser. Ett föreslag blev att klassificeringen av världens språk skall villa på ordningen av alla element som upptar relativt samma position som verb – head - och alla element som upptar relativt samma position som objekt - modifier (i det originella föreslaget av Theo Vennemann användes det begreppen operan och operator[26]). Då kan det sägas att modifier i OV-språken tenderar stå före head, medan i VO-språken följer modifier head. Modifier/head korrelation-par identifieras som bl.a. objekt-verb, substantiv-adposition, genitiv-substantiv, verb-auxiliary, RelCl-substantiv osv.

[27]

I alla fall stötte en sådan klassificering med samma problem som de förra typologier: det fans gott om språk som inte var konsekventa med sådana tendenser. En studie om korrelationerna mellan VO/OV, Po/Pr, GN/NG och AN/NA hittade att endast 68 språk av 142 språk samling tillhörde antingen typ no. 1 eller no. 2. Det betyder att fler än hälften av språken kunde inte falla i någon kategori (om man räknar bort kategorin okonsekventa) och att en sådan typologi kanske inte kommer till någon större nytta. Bland de språk som inte föll i modifier-head eller head-modifier kategorierna mötte 50 av de alla utom en kriteria medan 24 språk mötte 2 av 4 kriteria. Engelskan mötter t. ex. alla utom en för den har både NA som i an old man och en mer vanlig AN som i a man as old as the mountains.

I alla fall märkte man att sådana konstruktioner inte var likvärdiga: frasen an old man inte kan expanderas mer än med hjälpet av adverbiella intensifier som exempelvis very som i a very old man. Medan frasen a man as old as the mountain kan expanderas nästan oändligt som i a man as old as the mountains I knew when I was a child in the country that I later left behind in order to search for the holy grale.

I andra ord kan endast modifier expanderas till en flygfärdig fras (full-fledged phrase) medan head inte kan det på samma sätt. En sådan ekstensiv expansion (extensive expansion) förekommer således alltid vänster om head i modifier-head språken, medan den uppträder alltid höger om head i head-modifier språken. Det här kallas för branching.

Det tycks att språken är ganska konsekventa när det gäller branching direction. Praktiskt taget kan modifier-head språken kallas för left-branching språk medan head-modifier språken - för right-branching språk.

Bestämning språkets elementära ordföljd

När det gäller den vanliga grundordföljden är den inte alltid bestämms det enligt Följande egenskaper skall finnas hos satser som visar grundordföljd (”basic word order”): · huvudsats · affirmativ (jakande) · deklarativ/indikativ (påståendesats) · aktiv o subjektet är agent, animat och bestämt o objektet är patient o verbet uttrycker en handlig Satser med grundordföljd är dessutom · högfrekventa · omarkerade · och förekommer i pragmatiskt (”stilistiskt”) neutrala kontexter[28]

Det uppstår andel problem när man försöker bestämma språkets grundordföljd. Tyska är t. ex. ett SVO-språk i huvudsatser men SOV i embedded clauses. (7) a. Der Mann sah den Jungen. the man-NOM saw the boy-ACC ‘The man saw the boy.’

b. Ich weiß, daß der Mann den Jungen sah. I know that the man-NOM the boy-ACC saw. ‘I know that the man saw the boy.’ Ett annat exempel är språket Kpelle som placerar direkt objekt å ena sidan verbet och indirekt objekt å andra sidan. Det gör det svårt att klassificera och svaret på huruvida det är SOV eller SVO krävs seriös argumentation.

2 (8) a. È sE-kâu money tèe sent kâlo ` N-p´@. chief-to. he money sent ‘He sent the money to the chief.’ (In general, the direct object is the more likely candidate, being—even intuitively, I think—more basic than the indirect object. But it’s still an answer that requires a bit of argument.)[29]

1. Determining Dominant Word Order

Medan de ena språken har endast ett ordföljdsmönster som är möjligt har de andra språken fler än ett sätt att producera meningar. I frågan av ordningen av S, O och V finns det språk som kan följa alla eller några av de sex ordföljdsmönsterna, möjligen lika vanligt. Samma sak kan sägas om ordningen av exempelvis adjektiv och substantiv: det finns språk som endast följer en av de två mönsterna (AN eller NA) och språk som följer båda, möjligen lika frekvent. Vad är språkets elementära ordföljd då?

Asmat språk exempelvis följer både AN- och NA-ordning men AN används när man vill sätta det som substantivet refererar till i kontrast till något. 2) Asmat (Voorhoeve 1965b: 140) [30]

En sådan kontrastiv konstruktion avspeglar inte den vanliga användningen och dessutom är den inte så frekvent som NA-ordning. Därför präglas Asmat som ett NA-språk.

Om språket sägs följa något ordföljdsmönster betyder det antingen att det är det enda mönster som finns i detta språk eller att det är mer frekvent än de andra. I lingvistik kallas sådana för dominanta ordföljder (dominant order) eller (grundordföljder), eller ibland för omarkerade ordföljder (unmarked order).

I alla fall uppstår det andel problem när man försöker bestämma språkets grundordföljd. Språket Kpelle t. ex. placerar direkt objekt å ena sidan och indirekt objekt å andra sidan verbet. Det gör det svårt att klassificera och svaret på huruvida det är SOV eller SVO krävs seriös argumentation.

È sE-kâu money tèe sent kâlo

` N-p´@. chief-to he money sent

‘He sent the money to the chief.’[31]

Ett annat exempel är Tyska som är ett SVO-språk i huvudsatser men ett SOV-språk i embedded clauses.

Der Mann sah den Jungen.

the man-NOM saw the boy-ACC

‘The man saw the boy.’

Ich weiß, daß der Mann den Jungen sah.

I know that the man-NOM the boy-ACC saw.

‘I know that the man saw the boy.’

Därför brukar språkförskarna följa några regler som tillämpas först och främst den traditionella typologin av ordningen av S, O, V. När man försöker bestämma språkets grundordföljd granskar man satser som är:

·        Påstående;

·        transitiva[32] (detta drag skulle spela ingen roll om man försökte bestämma dominanta ordningen av endast exempelvis S och V);

·        huvudsatsatser;

[33]

[1] http://lingvo.info/sv/babylon/typology

[2] Moravcsik, E. A. Introducing Language Typology. Cambridge, Cambridge University Press, 2013, s.

[3] Halvor Eifring & Rolf Theil: Linguistics for Students of Asian and African Languages

[4] Holmes, Philip and Hinchliffe, Ian. 1994. Swedish: A Comprehensive Grammar. London: Routledge.

[5] http://lingvo.info/sv/babylon/typology

[6] Halvor Eifring & Rolf Theil. Linguistics for Students of Asian and African Languages, Oslo, Universitetet i Oslo, 2005, s. 9 https://www.uio.no/studier/emner/hf/ikos/EXFAC03-AAS/h05/larestoff/linguistics/Chapter%204.(H05).pdf

[7] Liu, H''. Dependency direction as a means of word-order typology: A method based on dependency treebanks'', Beijing, Institute of Applied Linguistics, Communication University of China, 2009, s. http://www.its.caltech.edu/~matilde/HeadDirectionalityStatistics.pdf

[8] Moravcsik, E. A. Introducing Language Typology. Cambridge, Cambridge University Press, 2013, s.

[9] Dambriunas, Leonardas and Klimas, Antanas and Schmalstieg, William R. 1966. Introduction to Modern Lithuanian. Brooklyn: Franciscan Fathers Press.

[10] Saltarelli, Mario with Miren Azkarate, and Farwell, David and de Urbina, Jon Ortiz and Oñederra, Lourdes. 1988. Basque. (Croom Helm Descriptive Grammars.) London: Croom Helm.

[11] Halvor Eifring & Rolf Theil. Linguistics for Students of Asian and African Languages, Oslo, Universitetet i Oslo, 2005, s. 9

[12] Greenberg, 1996:xii-xiii

[13] http://www2.leeward.hawaii.edu/hurley/Ling102web/mod4-2_syntax/4mod4.2.2_wordorder.htm

[14] http://www.its.caltech.edu/~matilde/HeadDirectionalityStatistics.pdf

[16] http://lingvo.info/sv/babylon/typology

[17] http://pkdas.in/JNU/typo/lu.pdf

[18] http://linguistics.buffalo.edu/people/faculty/dryer/dryer/DryerWalsSOVNoMap.pdf

[19] http://www.eva.mpg.de/fileadmin/content_files/linguistics/conferences/2015-diversity-linguistics/Hammarstroem_slides.pdf

[20] https://www.uio.no/studier/emner/hf/ikos/EXFAC03-AAS/h05/larestoff/linguistics/Chapter%204.(H05).pdf 10psl

[21] file:///C:/Users/Elvina/Downloads/V%C3%A4rldens%20spr%C3%A5k_f%C3%B6rel%C3%A4sning%204_vt12_handut.pdf

[22] http://ling-blogs.bu.edu/lx500f10/files/2010/09/lx500univf10-02a-order-handout.pdf

[23] http://wals.info/chapter/83

[24] https://www.uio.no/studier/emner/hf/ikos/EXFAC03-AAS/h05/larestoff/linguistics/Chapter%204.(H05).pdf 13 psl

[25] http://wals.info/chapter/s6

[26] https://www.uio.no/studier/emner/hf/ikos/EXFAC03-AAS/h05/larestoff/linguistics/Chapter%204.(H05).pdf 12

[27] https://www.uio.no/studier/emner/hf/ikos/EXFAC03-AAS/h05/larestoff/linguistics/Chapter%204.(H05).pdf

[28] file:///C:/Users/Elvina/Downloads/V%C3%A4rldens%20spr%C3%A5k_f%C3%B6rel%C3%A4sning%204_vt12_handut.pdf

[29] http://ling-blogs.bu.edu/lx500f10/files/2010/09/lx500univf10-02a-order-handout.pdf

[30] http://wals.info/chapter/s6

[31] http://ling-blogs.bu.edu/lx500f10/files/2010/09/lx500univf10-02a-order-handout.pdf

[32] http://wings.buffalo.edu/linguistics/people/faculty/dryer/dryer/Dryer6Way1997.pdf 95 psl

[33] http://www.eva.mpg.de/fileadmin/content_files/linguistics/conferences/2015-diversity-linguistics/Hammarstroem_slides.pdf