User:Yfu

Милош Црњански

"Ти, међутим, крећеш, ко наш лабуд вечни,

Из смрти и крви, према Сунцу, на свој пут,

Док мени дан тоне у твој понор речни,

Ти се дижеш, из јутра, сав зрацима обасут...

А кад дође час, да ми се срце старо стиша...

Твој ће багрем пасти на ме као киша."