User talk:Carnat Cristian

'''REŢELE DE CALCULATOARE REŢEAUA INTERNET'''

1.1	Concepţia de reţea

Legarea calculatoarelor într-o reţea pentru a utiliza în comun informaţiile nu este un fenomen nou. Instituţiile guvernamentale şi companiile din orice domeniu de activitate din ţările dezvoltate fac acest lucru de mai multe decenii. Multe corporaţii şi firme au adoptat de peste 20 de ani lucrul în reţele. O reţea de calculatoare reprezintă un mod de conectare a unor calculatoare individuale, astfel încât să poată folosi în comun anumite resurse. Aceste resurse includ componente de genul unităţilor de disc, fişiere (baze de date), imprimante şi echipamente de comunicaţie. În plus, reţeaua permite o interacţiune mai mare şi o comunicare mai bună între membrii reţelei, prin intermediul poştei electronice, bazelor de date şi a altor metode de utilizare în comun a informaţiilor de orice fel. Calculatoarele conectate la reţea sunt denumite noduri. Când nodurile aparţin aceleiaşi clădiri sau aceleiaşi organizaţii, reţeaua este locală (Local Area Network - LAN), de exemplu reţeaua unui liceu. Dacă nodurile sunt dispersate pe o zonă mai extinsă, de exemplu pe suprafaţa unui judeţ sau a câtorva judeţe, la nivelul ţării sau pe întregul glob, reţeaua este pe plan extins (Wide Area Network - WAN). O astfel de reţea ar putea fi constituită, de exemplu, la nivel naţional, pentru toate instituţiile Ministerului Educaţiei şi Cercetării.

1.2	Reţele client/server

Reţeaua de acest tip foloseşte un calculator separat (server), de regulă performant, care este calculator “central”, care lucrează cu toate fişierele şi efectuează serviciile de tipărire pentru mai mulţi utilizatori. Calculatorul oferă răspunsuri rapide clienţilor, asigură cea mai bună protecţie a datelor din reţea şi folosesc un sistem de operare avansat (de exemplu: Novell NetWare, Windows NT Server, IBM OS/2 LAN Server, etc.). O reţea poate avea mai multe servere. Clienţii din reţea sunt calculatoare conectate la server, puternice sau cu putere redusă, ca viteză de lucru, capacitate de memorie, etc.

1.3. Niveluri ale unei retele si tipuri de retele

Există şapte niveluri de clasificare a unei reţele. Cinci dintre aceste niveluri sunt prezentate în continuare. Nivelul fizic este constituit din cablurile sau alte echipamente ce leagă între ele calculatoarele, adică partea palpabilă a reţelei. Aici intră şi plăcile de interfaţă ale reţelei, elementele de conectare şi orice altă componentă hard (inclusiv concentratoare şi amplificatoare). Nivelul logic este cel care interpretează semnalele obţinute, le traduce sub forma de date în cod binar (0 si 1), ce pot fi transmise celuilalt nivel şi care pot fi prelucrate de calculator. Nivelul de reţea răspunde de identificarea calculatoarelor din reţea. Nivelul de transport răspunde de corectitudinea recepţionării datelor transmise între calculatoare. Nivelul de aplicaţie este pachetul de programe (software-ul) folosit de fiecare calculator pentru accesul la alte resurse ale reţelei, de exemplu la tipărirea la o imprimantă din reţea. Ca tipuri de reţele se reţin: magistrala (toate calculatoarele conectate la cablul principal al reţelei); în stea (calculatoarele interconectate prin intermediul unui concentrator); circulară (un calculator între alte două calculatoare), magistrală în stea (combinaţie a primelor două tipuri). Calculatoarele se conectează prin plăcile adaptoare pentru reţea. Aceste plăci au rolul de a realiza legătura între cablurile reţelei şi staţia de lucru. Placa dispune de puncte de conectare în care se cupleză cablurile reţelei. Placa are o mică memorie folosită ca memorie tampon. Ca tipuri de cablu se folosesc cabluri coaxial şi fibrele optice (transmitere prin unde luminoase). Pot fi folosite şi sisteme de transmitere prin unde luminoase sau prin unde radio, cu aparate de emisie şi de recepţie. Pot fi conectate şi doar două calculatoare, printr-un cablu serial cu un adaptor null-modem. Reţeaua INTERNET şi reţeaua WWW

Internet este o “reţea de reţele”, cu zeci sau sute de milioane de calculatoare, dispuse pe întregul glob, staţionare sau mobile, reţea ce deţine cantităţi uriaşe de informaţii, din care foarte multe pot fi consultate fără restricţii, iar unele contra cost sau numai cu diferite parole de acces. Fiecare individ care posedă un calculator cu modem cu viteză de transmitere de cel puţin 14,4 kbps (kilobiţi pe secundă, viteza indicată fiind cea minimă pentru Internet, se recomandă chiar o viteză mai mare), o linie telefonică fixă sau mobilă, se poate conecta la această mare reţea prin intermediul unei firme furnizoare de servicii Internet. În cadrul reţelei Internet poate fi folosită poşta electronică sau pot fi consultate site-uri ale reţelei WWW. Reţeaua World Wide Web, denumită Web sau WWW, este partea cea mai dezvoltată din internet. A fost creată în 1989, la centrul european de cercetări nucleare. Reţeaua este bazată pe grafică, fiind folosit un limbaj special, HTML (Hypertext Markup Language – limbaj de marcare pentru hipertext). Cu un click pe textul sau imaginea grafică cu o anumită codificare se ajunge la alte documente denumite pagini Web (Web pages), unde se pot vedea imagini, text, videoclipuri, se pot asculta mesaje vocale. Pe ecranul propriului calculator pot fi aduse imagini din toată lumea sau informaţii referitoare la orice domeniu de activitate. Totul este să “salvaţi” pe hard-diskul calculatorului propriu. O altă modalitate de utilizare a internetului o reprezintă dialogul efectiv realizat cu ajutorul chat-ului. Accesul la o pagină Web, a unui site Internet (site-urile fiind constituite din pagini Web) se poate face printr-un program, ca de exemplu Netscape Comunicator sau Microsoft Internet Explorer. Fiecare site are o adresă formată din grupuri de litere, ca de exemplu http://www.msn.com, pentru compania Microsoft. Deci folosind orice program care oferă posibilitatea de a naviga pe Internet, putem accesa orice adresă de site cunoscându-i, bineînţeles, numele prin introducerea acestuia pe bara de adresă din fereastra deschisă cu ajutorul programului respectiv. Ultimele două litere pot reprezenta ţara (ro pentru România, de pentru Germania, uk pentru Marea Britanie, etc.), tipul organizaţiei (com pentru comercială, edu de la education pentru instituţii de învăţământ, etc.). Pe diferite site-uri ale reţelei internet putem crea propriile adrese de e-mail, folosind diferite opţiuni: E-mail, Sign me up, etc. Numele adresei de e-mail are în componenţă un simbol @ (A rond) aflat între numele dat de utilizator adresei şi numele site-ului respectiv.