User talk:Jah jah binks

POLITICA DE PRODUS

Reprezentand conduita care o adopta firma producatoare sau comerciala privitor la dimensiunile, structura si evolutia gamei de produse si servicii ce fac obiectul propriei activitati, politica de produs se raporteaza permanent la cerintele mediului de piata cat si la realizarile si tendintele ce se manifesta la ceilalti competitori, ce participa la confruntarea dintre cerere si oferta. Caracterul sau cuprinzator este determinat de faptul ca implica toate aspectele gestiunii firmei, reflectand, in ultima instanta, dinamismul acesteia si concretizandu-se in atitudinea pe care o adopta fata de produsele sale. Este si motivul pentru care politica de produs este plasata – sub raportul importantei – pe prima pozitie in randul politicilor mixului de marketing. Considerand-o pivotul intregii activitati de marketing, unii specialisti afirma ca in multe cazuri programarea si dezvoltarea produselor (componentele centrale ale politicii de produs) reprezinta esenta marketingului, deoarece produsele si serviciile formeaza „calea de comunicare” dintre întreprindere si piata. Obiectivele pe care le urmareste politica de produs trebuie sa slujeasca scopul activitatii economice a firmei (maximizarea efectelor economico-financiare in conditiile valorificarii superioare a resurselor disponibile, asigurand indeplinirea ritmica si integrala a obiectivelor stabilite prin programele de activitate). Aprecierea acestora se cere facuta in raport cu orizontul de timp pentru care se stabilesc (pe termen scurt, mediu sau lung), cu profilul activitatii firmei (producatoare, prestatoare de servicii, comerciale) si cu natura pietei careia i se adreseaza (interna sau externa; a echipamentului industrial sau a bunurilor de consum). Se impune o precizare: politica de produs nu trebuie inteleasa ca o succesiune de decizii de factura tehnologica de natura sa asigure o anumita structura a fabricatiei, ci ca un proces economic complex de raportare permanenta a firmei la cerintele pietei, de modelare a componentelor ofertei in raport cu aceste exigente.

ACTIVITATILE COMPONENTE ALE POLITICII DE                                         PRODUS

Dupa continutul lor tematic, activitatile componente ale politicii de produs pot fi grupate in urmatoarele ansambluri: 1.	Principala orientare ofensiva a politicii de produs este reprezentata de activitate de inovatie. Ea nu se circumscrie unei anumite strategii de produs, caci priveste nu numai bunul material ci si stimularea capacitatilor creatoare ale potentialului uman din cercetare si productie, descoperirea de noi materii prime si tehnologii, dezvoltarea service-ului, cu alte cuvinte, crearea unui climat novator in toate compartimentele firmei, ce concura la realizarea tehnico-economica a produsului. 2.	Totalitatea operatiunilor prin care firma producatoare confera identitate bunurilor pe care le creeaza reprezinta activitatea de modelare a produsului. Ea are in vedere conceperea si realizarea sub forma de prototip sau macheta a tuturor componentelor ce dau conturul calitatii marfii. Modelarea privita drept componenta a politicii de produs nu are un sens strict tehnologic, ci o semnificatie de orientare potrivit cerintelor pietei, a tuturor elementelor ce contribuie la realizarea viitoarei marfi. 3.	Asigurarea legala a produsului semnifica ansamblul de actiuni juridice prin care acesta este protejat impotriva contrafacerilor. Cadrul nostru juridic asigura variate forme de protectie, atat pentru produsele romanesti cat si pentru importul destinat pietei interne. In randul instrumentelor juridice de protectie se mentioneaza: marcile de fabrica, de comert si de servicii; brevetele de inventii; modelele de utilitate; desenele industriale; mostrele gustative; denumirea de origine; dreptul de autor etc. Cea mai uzitata modalitate de asigurare legala a unei marfi o reprezinta inregistrarea marcii sale. Aceasta din urma are valente de personalizare a produsului, detasandul din masa bunurilor anonime. Ansamblul deciziilor luate de firma producatoare si/sau comerciala privitoare la marca se constituie intr-o veritabila politica de marca, ale carei efecte se repercuteaza, in forme specifice, asupra tuturor celor patru componente ale mixului de marketing. 4.	O alta componenta a politicii de produs o constituie atitudinea fata de produsele vechi. Aceasta priveste preocuparea decidentilor fata de soarta marfurilor cu un grad ridicat de obsolescenta (uzura morala) si nivel scazut de rentabilitate. Atentia acordata acestora trebuie sa fie proportionala cu locul pe care il ocupa in productia sau desfacerea firmei. Este necesara astfel cunoasterea rentabilitatii fiecarui produs, a gradului de amortizare a mijloacelor de munca cu ajutorul carora se fabrica, cat si a ponderii detinute de el in totalul productiei. Corelarea acestor informatii cu cele provenite de la piata referitoare la „vitalitatea” sa – masurata prin indicele desfacerilor – permite firmei sa-si formuleze o atitudine clara fata de soarta viitoare a fiecarui produs aflat in fabricatie. 5.	Reunirea deciziilor strategice si tactice in materie de politica de produs gasesc terenul cel mai complex de aplicare in alcatuirea gamei de produse a firmei producatoare. Continutul politicii de produs la nivelul unei firme comerciale dobandeste conturul politicii sortimentale. Alcatuirea sortimentului in firma comerciala moderna si difuzarea sa in reteaua de vanzare trebuie sa imbine criteriile de ordin merceologic cu cele ce tin de formele de manifestare ale cererii, acestea din urma castigand din ce in ce mai mult teren. Politica de produs nu trebuie privita separat sau contrapusa celorlalte componente ale marketingului-mix. Intreprinderea foloseste o multitudine de decizii, prioritar strategice sau tactice, care toate concura la satisfacerea adecvata a cererii manifestata de principalele segmente ale pietei.

SEMNIFICATII TEHNICO-ECONOMICE SI SOCIALE ALE PRODUSULUI IN OPTICA MARKETINGULUI

Clarificarea conceptelor reprezinta una dintre premisele actiunii practice eficiente in orice domeniu al cunoasterii. Obtinerea unui efect maxim cu un efort dat nu se poate realiza decat printr-o pregatire conceptuala adecvata a actiunii. Aceasta este ratiunea pentru care este necesara o clarificare conceptuala a produsului in optica pe care marketingul a consacrat-o in domeniul stiintei economice a firmei. In perioada contemporana, conceptia clasica ce definea produsul drept „…o suma de atribute si caracteristici tangibile, fizice si chimice, reunite intr-o forma identificabila” a suferit – sub influenta marketingului – o modificare structurala. Reprezentand ansamblul elementelor ce declanseaza cererea exprimata de consumator pe piata, produsul trebuie considerat in prezent intr-o conceptie de sistem, ce inglobeaza, alaturi de substanta materiala a bunului, intreaga ambianta ce-l inconjoara, formata dintr-o paleta larga de elemente acorporale. Literatura de specialitate defineste tot mai frecvent aceasta acceptiune cu caracter integrator prin termenul de produs total. Plecand de la aceste considerente componentele ce definesc un produs in optica marketingului pot fi grupate in felul urmator: 1.	componente corporale, cuprinzand caracteristicile merceologice ale produsului si ambalajului sau, determinate de substanta materiala a acestora, precum si utilitatea lor fuctionala (forma, volum, continut, greutate, colorit etc); 2.	componente acorporale, incluzand elementele ce nu au un corp material nemijlocit, cum sunt: numele si marca, instructiunile de utilizare, protectia legala prin brevet, licenta de fabricatie sau comercializare, pretul, orice alt serviciu acordat pentru produs inainte, in timpul sau post-vanzare; 3.	comunicatiile privitoare la produs, ce cuprind ansamblul informatiilor transmise de producator sau distribuitor utilizatorului potential; se au in vedere aici atat actiunile specifice de promovare la locul vanzarii cat si cele de publicitate prin mijloace de comunicare in masa sau in traditionalul mod „de la gura la ureche”; 4.	imaginea produsului, semnificand sinteza reprezentarilor mentale de natura cognitiva, afectiva, sociala si personala a produsului in randul utilizatorilor; o imagine clara, pozitiva si diferentiata „scoate” produsul respectiv in evidenta in ansamblul domeniului de perceptie, conferindu-i o pozitie de sine statatoare in oferta globala, la fel cum o imagine difuza, negativa poate compromite succesul de piata al unei marfi corespunzatoare calitativ. Fata de aceasta conceptie integrata, ce defineste un bun prin componentele mentionate, specialistii propun si o conceptie functionala, ce desemneaza un produs ca o „suma de functii partiale sau utilitati partiale distincte intre ele, desi nu apar pe piata ca atare”. O astfel de definire grupeaza functiile dupa natura lor in obiective si subiective, in raport cu modul in care sunt percepute de beneficiarul produsului. Fiecare dintre aceste functii avand un corespindent determinat in corpul material al bunului creeaza terenul de actiune al analizei valorii si al aplicarii tehnicilor acesteia din urma in faza de proiectare a unui nou produs (ingineria valorii). Cele doua conceptii (cea integrata si cea functionala) nu sunt opozabile ci reprezinta doar unghiuri diferite de abordare a aceluiasi interg – produsul total. Concluzionand, se poate afirma ca produsul nu trebuie conceput exclusiv din punct de vedere tehnic, ci el trebuie incadrat intr-un program complex de marketing privind lansarea si comercializarea sa pe piata.

GAMA DE PRODUSE SI DIMENSIUNILE SALE

In cvasitotalitatea situatiilor produsul care face obiectul fabricatiei sau al comercializarii nu este singular. El se incadreaza intr-o anumita gama de produse. Aceasta semnifica o grupa de marfuri ce se inrudesc prin destinatia lor in utilizare si prin caracteristicile esentiale similare privitoare la materia prima folosita pentru obtinerea lor si/sau prin tehnologia de fabricatie. In sfera distributiei, corespondentul gamei de produse este gama sortimentala – definita prin ansamblul marfurilor si modul lor de asociere, folosind un reper comun de sistematica. In cadrul unei game se disting mai multe linii de produse. O linie semnifica un grup omogen de produse sub aspectul materiei prime sau al tehnologiei de fabricatie. Pornind de la aceste elemente, dimensiunile gamei de produse se pot defini prin urmatoarele coordonate: ·	largirea gamei, data de numarul de linii de produse ce o compun.. Largimea gamei S.C. „GEROM” S.A. – Buzau, de exemplu (formata din sapte linii de fabricatie: geamuri trase, butelii de sticla, geamuri ormanent, parbrize duplex, oglinzi, mobilier din sticla, vesela de sticla), este mai larga decat a S.C. „ROTI AUTO” – Dragasani (ce dispune de numai doua linii de fabricatie – roti pentru autoturisme si roti pentru autoutilitare); ·	profunzimea gamei, data de numarul de produse distincte pe care le contine o linie de produse. Spre exemplu, profunzimea gamei de creme cosmetice fabricate de S.C. „FARMEC” – Cluj-Napoca (continand 36 sorturi distincte) este mult mai adanca decat cea a sampoanelor pentru baie produse de aceeasi firma (ce contine numai 11 sorturi); ·	lungimea gamei, data de numarul produselor tuturor liniilor. Aceasta dimensiune semnifica „suprafata” pe care o „acopera” o gama de produse in satisfacerea unei anumite trebuinte. Dimensiunile gamei sortimentale slujesc aprecieri comparative atat pentru doua firme ce fabrica aceleasi produse ca si pentru comparatii ale ofertei la nivel national a diferitelor categorii de marfuri destinate satisfacerii acelorasi nevoi. Figura 1 ilustreaza grafic dimensiunile gamei de produse in cazul unei firme de cosmetice. Dezvolatrea unei game largi de produse permite firmei sa acopere o suprafata mare din piata si sa delimiteze mai clar in cadrul acesteia principalele segmente de consumatori carora se adreseaza. Acest lucru ii asigura o elasticitate sporita in utilizarea resurselor concomitent cu stabilirea unor „capete de linie” in cadrul gamei cu rol de „varfuri de atac” in penetratia sa pe piata. In acelasi timp, apar si o serie de dezavantaje legate de dispersarea mare a efortului uman, material si financiar, corelate cu o cunoastere mai sumara a caracteristicilor fiecarui produs in parte. Dimpotriva, operand cu o gama ingusta si mai putin profunda de marfuri firma are posibilitatea cunoasterii mai aprofundate a fortelor motrice legate de procesul de fabricatie si comercializare, precum si avantajul concentrarii eforturilor promotionale pe un numar mai redus de produse.