User talk:Vladimir.teodorescu


 * Manutanta "Centrala a Armatei", unitate aflata In calea Plevnei nr.145 a reprezentat si reprezinta, de fapt un foarte bine organizat complex industrial de morarit si panificatie. De sorginte militara, Manutanta Isi are un interesant trecut. Il vom prezenta pe baza unor documente si informatii pe care am reusit sa le obtinem din variate surse.
 * Pentru Inceput vrem sa informam ca termenul de manutanta Inseamna -conform dictionarului limbii romane- formatie sau unitate in cadrul armatei, dotata cu utilajele si instalatiile necesare fabricarii painii pentru militari. Termenul este preluat dupa frantuzescul "manutention". Unitatea avea sa apara la noi, In Bucuresti, ca brutarie, spre finele secolului al XIX-lea. Brutaria respectiva functiona Insa Intr-un ansamblu de activitati complexe ale armatei, cum ar fi, moara, fabrica de paste, sectie de pesmeti (adica "paine de razboi") si surogate de cafea, siloz de 'grau, gospodarii anexe de animale si zarzavat pentru aprovizionarea ostasilor din unitate, felurite ateliere pentru deservirea trupelor. Cu privire la trecutul Manutantei "Centrale a Armatei" aflam unele importante aspecte din lucrarea intitulata "Monografia Intreprinderii de Panificatie «23 August» -Bucuresti",mostenitoare a patrimoniului Manutantei, unitate preluata de la armata In 1956.
 * Colectivul care a elaborat aceasta valoroasa lucrare - album cu 176 imagini, unica In felul ei - dupa parerea noastra - mentioneaza In fraza de Inceput a partii scrise ca: "In vederea alcatuirii unui album monografic al Intreprinderii de Panificatie «23 August», fosta Manutanta Centrala a Armatei transformata In Intreprindere de panificatie am putut colecta datele de mai jos". :Deci, lucrarea se bazeaza, In ce priveste trecutul Intreprinderii, pe "date care au putut fi stranse" fara a fi mentionate In vreun fel sursele, respectiv daca au fost scrise (publicatii, documente de arhiva etc.) ori numai verbal~ (relatari, ,marturisiri), care isi au si ele valoarea lor.
 * Partea scrisa a respectivei monografii este completata de numeroase imagini foto, prezentand aspecte din trecutul Manutantei "Cetrale a Armatei", randuite cronologic si Insotite" de legenda, ceea ce alcatuiesc marturii de necontestat. Colectia Insa a fost des completata, unele imagini fiind utilizate la alcatuirea de fotomontaje cu diverse prilejuri, iar din neglijenta, valorosul material ilustrativ nu a mai fost recuperat integral.
 * Cele mai semnificative imagini din respectiva monografie, completate cu altele primite din partea catorvabrutari care au lucrat la Manutanta "Centrala a Armatei" le reproducem ca documente de arhiva In prezenta carte, spre a ilustra veridic aspecte din trecutul renumitei unitati de panificatie a Bucurestilor de odinioara.
 * Datele cuprinse In Monografia Intreprinderii de Panificatie «23 August» ne informeaza ca'Manutanta "Centrala a Armatei" a luat fiinta In anul 1891, cand "Ministerul de Razboi, In vederea unei mai bune aprovizionari cu paine a unitatilor militare din garnizoana Bucuresti costruieste, cu posibilitatile de atunci, In vecinatatea cazarmei Malmaison (numita si cazarma Sf. Gheorghe, n.n.) si .In imediata apropiere a celorlalte cazarmi din zona, o brutarie dotata cu utilajul epocii". Aceasta brutarie avea sa devina unica fabrica militara de paine si fusese amplasata pe un teren destul de Intins care exista In acea zona pe calea Plevnei spre finele ei.
 * La acea vreme brutaria era dotata cu 4 cuptoare traditionale ("de pamant") a cate doua vetre fiecare si avea o capacitate de 25 tone paine In 24 ore. Atunci cand cerintele de paine erau mai mari se apela la brutariile de campanie, care faceau parte din dotarea de razboi a armatei.
 * Surpriza Insa cu privire la anul Infiintarii (fondarii) Manutantei "Centrale a Armatei" ne-o ofera "Istoria Armei Geniului", carte publicata In 1902 la I.V. Socecu, Bucuresti, de colonelul C.N. Herjeu, comandantul regimentului Intai de Geniu, profesor In Scoala Superioara de Razboi, Brevetat de Stat-Major.
 * Acest document se afla In Biblioteca Muzeului Militar Central (actual Muzeul Militar National "Regele Ferdinand 1", institutie infiintata la 18 decembrie 1923 printr-un Decret regal, n.n). Arma geniului reprezinta -conform dictionarului limbii romane - trupe specializate pentru efectuarea lucrarilor de fortificatii, drumuri, poduri s.a.
 * Publicatia respectiva (volum de 467 pagini) ne face cunoscut ca: "In timpul razboiului pentru independenta nici-o constructie militara nu se executa, afara de spitalele temporare si de baracamentele de campanie, care se fac pentru trebuintele trupelor mobilizate. Singura lucrare importanta care trebuie a fi mentionata este Manutentiunea de paine din Bucuresti. Pana In anul 1877 Armata nu poseda asemenea manutentiuni, caci corpurile de trupa Isi procurau painea din comert. Dar, la Inceputul razboiului, industria privata ne mai putand satisface nici trebuintele trupelor Ruse, nici ale trupelor noastre concentrate In Bucuresti, Administratiunea Militara se decide a instala o manutentiune de paine In capitala. Cu studiul si executarea constructiilor si instalatiiloracestui stabiliment (institutie industriala, n.n.) este Insarcinat locotentul - colonel A. Peiu. In cursul anului 1877 el construieste 4 cuptoare de caramida (numite In limbaj traditional brutaresc «de pamant» n.n.), Incalzite direct (adica cu foc In camera de coacere, n.n.), pentru coacerea painii si un cuptor aeroterm pentru coacerea pesmetilor (numiti si paine de razboi, iar mai tarziu pesmeti tip «A», adica pentru armata, n.n.). Aceste cuptoare au fost instalate Intr-una din remizele cazarmei Sf.Gheorghe" . . . Remiza fiind o constructie modesta, pentru adapostirea vehiculelor, uneltelor s.a. se Intelege ca In acest spatiu s-a "amenajat" doar brutaria militara, fara a se construi o anume cladire speciala.
 * Dupa tipul cuptoarelor cu care a fost dotata (cu cate o vatra fiecare), brutaria putea produce aproximativ 12 tone de paine In 24 ore.
 * Iata deci ca Infiintarea Manutantei "Centrale a Armatei", numita initial "Manutentiunea de paine din Bucuresti", In anul 1877, nu In 1891 - asa cum se specifica In Monografia Intreprinderii de Panificatie ,,23 August" - ne reaminteste de vremuri zbuciumate ale istoriei poporului roman, drept care prezinta si mai multa valoare pentru trecutul panificatiei autohtone.
 * Atunci, In 1877, dupa cum consemneaza cronicile, In razboiul Ruso- Turc, pentru a cuceri oraselul Plevna, din Bulgaria, aparat strasnic de armata turceasca de sub comanda lui Osman Pasa, marele duce Nicolae - comandantul armatelor rusesti - scria principelui Carol al Romaniei, rugandu-l sa treaca Dunarea pe unde va voi, "caci Turcii ne prapadesc" (sau, dupa expresia altor istorici, telegrama suna astfel: "Treci grabnic Dunarea,' crestinatatea In perico!!". Stabilindu-si cartierul general In satul Poradin, intr-o casa fara usa si fara ferestre si avand la dispozitie un pat de campanie, principele Carol - care fusese proclamat comandant suprem al armatelor ruso-romane din fata Plevnei-, preocupat de mersul bataliilor nu avea timp sa ia masa in mod normal, drept pentru care se hranea frugal "doar cu paine si unt". Posibil e ca painea domnitorului sa fi fost produsa chiar de brutaria care functiona la "Manutentiunea de paine din Bucuresti". Cert este ca, dupa lupte sangeroase si un asediu prelungit, tarul Alexandru al II-lea al Rusiei si principele Carol au intrat biruitori In Plevna, Razboiul de Independenta din 1877 Incheindu-se In 1878, prin pacea din 19 februarie - 3 martie, de la San Stefano (azi Vesilkoy), de pe malul Marii Marmara.
 * Numele renumitei localitati bulgaresti cucerite Plevna, avea sa-I poarte calea pe care se afla Manutanta "Centrala a Armatei", artera de circulatie care se intitulase "Podul de pamant". Tot de acele fapte eroice ale armatei romane, In urma carora, In 1877, tara Romaneaca si-a proclamat independenta, iar In 1881 a devenit regat (In urma Congresului de la Berlin, care a modificat pacea de la San Stefano Intre rusi si turci), iar principele Carol I a devenit rege, aminteste numele de Plevna pe care-l poarta patru localitati romanesti aflate In judetele Botosani, Buzau, Galati si respectiv Ilfov, precum si numele de Calea Victoriei din Bucuresti, cunoscuta anterior ca "Podul Mogosoaia". La acestea se adauga monumentul "Arcul de Triumf', ridicat In 1878 la Bucuresti, pentru parada trupelor Intoarse din Razboiul pentru Independenta. Constructia - initial din materiale usoare - a fost refacuta cu prilejul paradei din 1922 a trupelor romanesti participante la primul Razboi Mondial pentru realizarea Statului national unitar. In anii 1935-1936 momentul a fost reconstruit din piatra, dupa planurile arhitectului jPetre Antonescu.
 * Este impodobit cu sculpturi In piatra realizate de Ion Jalea, Cornel Medrea si Constantin Baraschi.
 * Dupa aceasta paranteza - interesanta socot - sa continuam cu tema principala. Conform publicatiei "Istoria Armei Geniului", brutaria de Inceput, adica "Manutentiunea de paine din Bucuresti" (cum a fost numita initial), amenajata In anul 1877 avea sa sufere numeroase modificari. In lunga sa existenta si evolutie totodata.
 * Modificarile reprezinta lucrari executate de Arma Geniului, al carui serviciu specializat In constructii era Incadrat cu arhitect-sef, arhitecti clasa Intai si a doua, conducatori - desenatori clasa Intai, a doua si a treia. Prezentam In continuare, cronologic, aceste lucrari.
 * In 1878, deci anul urmator amenajarii - se mai adauga brutariei alte cladiri, cu instalatiile aferente, pe terenul chiar al "Manutantei", acest stabiliment completandu-se, Incat devine cu timpul "Manutentiunea de paine si de pesmeti a Armatei", iar mai tarziu Manutanta "Centrala a Armatei", nume pe care avea sa-I poarte pana In 1956, cand va fi preluata I de la armata, spre a servi populatiei civile.
 * In anul 1882 se construieste un local nou pentru "8 cuptoare de paine", In valoare de 51.000 lei, de catre Intrerpinzatorul M. Sicard. Socotim ca In fapt respectivele cuptoare "de pamant", traditionale, au fost In numar de 4 a cate doua vetre fiecare, capacitatea brutariei fiind aproximativ de 25 tone paine In 24 ore. De fapt aceasta brutarie cu local propriu, construita In 1882 reprezinta ceea ce In Monografia Intreprinderii de Panificatie "23 August" - Bucuresti se considera ca prima brutarie a Manutantei Armatei, datata Insa gresit 1891, fara a se tine seama de amenajarea din istoricul an 1877. Tot In 1882 se instaleaza masinile pentru moara de porumb (de malai) a Manutantei, doua motoare si cazanele de abur, In valoare de 103.000 lei. De asemenea se executa lucrari pentru aducerea apei din raul Dambovita, de catre "Casa Arbenz si Wolff', In valoare de 90.000 lei.
 * In anul urmator, 1883 avea sa se mai construiasca: o magazie pentru depozitarea pesmetilor (painii de razboi), In valoare de 37.000 lei; o magazie de faina In valoare de 47.000 lei; o cazarma pentru lucratori, In valoare de 21.000 lei. Totodata, vechea remiza cu cuptoare (prima brutarie de fapt) a fost transformata In atelier de fabricatie pentru pesmeti, lucrarea costand 29.000 lei, executia datorandu-se capitanului Hiottu. In acelasi timp s-a construit o galerie de legare a pavilioanelor cazarmei si a remizei de trasuri, In valoare de 100.000 lei, lucrari executate de Societalea de Constructii si supravegheate de locotenetul A. Saegiu.
 * In 1885 se construieste o magazie de paine In valoare de 39.000 lei, lucrare executata In regie, de capitanul Manescu de la Serviciul Central.
 * Ulterior, In anul 1886 se monteaza instalatiile complete pentru fabricarea painii, se construieste un cuptor special pentru coacerea pesmetilor, sistem Peyer (care a costat 18.000 lei) si se ridica un mare siloz pentru pastrarea graului (In valoare de 256.000 lei), lucrare executata de Intreprinderea M. Sicard si supravegheata de capitanul Manescu.
 * In anul urmator, 1887 s-au mai montat instalatii de fabricare a painii, In valoare de 35.000 lei, lucrare executata tot de catre Intreprinderea M. Sicard.
 * In 1888 avea sa se construiasca un alt cuptor pentru pesmeti, In valoare de 7.600 lei, precum si sa se consolideze cladirea silozului, lucrarea costand 35.000 lei.
 * In anul 1889 a fost ridicat pavilionul administrativ al Manutantei, lucrare In valoare de 17.000 lei.
 * In 1893 se construieste o cladire In care au fost instalate cuptoarele tip Lehmann pentru coacerea pesmetilor.
 * In 1894 se ridica o cladire In valoare de 100.000 lei, destinata serviciilor administrative ale Manutantei si" Scolii de administratie (la care se pregateau ofiterii de administratie si intendenta), lucrare executata de Intreprinderea M. L~ibovici, cu supravegherea capitanului P. Gheorghiu. De asemenea s-a mai construit un etaj la Cazarma trupei (lucratorilor) Manutantei.
 * In anul 1895, spatiul brutariei destinat cuptoarelor avea sa fie extins prin prelungirea cladirii, lucrare care Impreuna cu construirea unei cladiri pentru ateliere a costat 35.000 lei.
 * Deoarece In continuarea anului 1895 si pana In 1902 - anul cand s-a publicat lucrarea "Istoria Armei Geniului" - In aceasta sursa documentara nu mai exista referiri privitoare la brutaria manutantei, continuam prezentarea trecutului si evolutia acesteia, bazati pe datele cuprinse In Monografia Intreprinderii de Panificatie ,,23 August", considerandu-Ie veridice, mai ales ca sunt completate prin numeroase imagini' foto-document de pe parcursul evolutiei In timp a respectivului obiectiv, care avea sa devina un mare si important complex ip.dustrial.
 * In 1906, cuptoarele brutariei, care pana atunci fusesera Incalzite cu lemne au fost echipate cu injectoare pentru combustibil
 * lichid (pacura), ceea ce a reprezentat un mare progres. Pana la aceasta data s-au mai facut si unele reutilari, dar care nu pot fi precizate din lipsa informatiilor necesare. Se stie doar ca primul malaxor german, tip Wemer-Ptleiderer si rastumatorul de cuve cu aluat fusesera instalate In 1905, aceste utilaje usurand substantial munca brutarilor.
 * Brutaria insa avea spatii de productie mici, Intunecoase si nu corespundeau Intrutotul conditiilor de igiena alimentara. Painea se depozita pe rastele fixe, iar iluminatul se facea cu ajutorul felinarelor cu petrol suspendate prin sectiile de productie si magazii.
 * In anul 1907 avea sa se treaca la iluminatul eletric, prin construirea uzinei proprii, Inzestrate cu un motor de 55 Cai :Putere, care permitea totodata alimentarea cu energie a utilajelor tehnologice deja montate si a celor In perspectiva de a fi introduse In fluxul de productie. Pentru transportul exterior al sacilor cu faina se foloseau vagonetele trase de boi, pe linia ingusta de cale ferata. Tot cu ajutorul boilor se tractau si brutariile de campanie.
 * In 1911 s-a construit moara proprie de grau (uvand capacitate zilnica de 60 tone grau macinat), Impreuna cu un nou siloz de grau, cu capacitatea 2.700 tone, cel construit In 1886 (cunoscut sub denumirea de "silozul vechi"), care se fisurase grav, trebuind sa fie parasit. Aceasta constructie, ramasa In picioare si azi, reprezinta o relicva a trecutului, un fel de Colosseum al silozurilor de cereale romanesti.
 * Mai apoi, In anul 1914 s-a trecut la reutilarea brutariei, cuptoarele vechi fiind Inlocuite cu 3 cuptoare mecanice rotative.
 * In intervalul 1918-1919, astfel cum se mentioneaza In unele documente referitoare la aspecte din trecutul muncitorilor brutari ai capitalei\ Manuntanta "Centrala a Armatei", unitate de productie organizata corespunzator disciplinei militare a preluat conducerea principalelor fabrici de paine din Bucuresti, prin militarizarea acestora. Astfel se putea asigura integral necesarul de paine pentru populatie, date fiind greutatile aparute la sfarsitul Primul Razboi Mondial.
 * Comandantul si responsabilul cu problema painii In capitala era colonelul Traian Baroca, In timp ce prefectura Capitalei se afla sub conducerea lui Erac1e Nicolau.
 * In anul 1920, la Manutanta se construieste o noua unitate, fabrica de paine (amplasata langa brutaria veche), dotata cu 13 cuptoare a cate doua vetre metalice mobile, pe roti, marca Lehmann (dupa cat se pare), numite tip "telescocar". Fabrica mai dispunea si de alte utilaje tehnologice de provenienta germana, marca WemerPfleiderer, la nivelul tehnicii modeme de atunci, precum: cematoare mecanice si dozatoare de faina, malaxoare, rastumatoare de cuve, masini de divizat si modelat aluatul. Referitor la data construirii fabricii, unele informatii pledeaza pentru intervalul 1902-1908 (nu 1920). In acest sens, cu prilejul lucrarilor de refacere a partii superioare a cladirii (mansarda si foisor) s-au gasit Insemnari pe scanduri, ale lucratorilor-constructori initiali, purtand datele susmentionate. In 1920 probabil ca s-a Incheiat montarea tuturor echipamentelor tehnologice si s-a dat complet In functiune fabrica, considerent pentru care anul respectiva fost luat ca data a construiri.
 * Fabrica, al carui proiect nu poate fi considerat decat de provenienta germana - asa cum au sustinut si unii brutari varstnici reprezinta o cladire simetrica, impunatoare, cu fatada initiala frumos decorata In stilul "Art deco". Etajul II este retras de la aliniamentul fatadei, iar etajul III constituie mansarda, peste care pozitionat central se afla un foisor (donjon), utilizat ca punct de observatie militar, pentru supravegeherea de catre santinela a cazarmei Manutantei "Centrale a Armatei". Constructiei orginale, care a suferit diferite renovari, In 1963-1964 avea sa i se adauge, In prelungirea din partea stanga, o magazie noua de paine avand capacitatea de peste 100 tone, corespunzatoare nivelului de productie la care se dezvoltase fabrica.
 * Cladirea fabricii poate fi considerata monument arhitectural In domeniu, emblematic pentru industria de panificatie romaneasca, avand si valoare istorica (de patrimoniu), ceea ce merita a fi pretuit.
 * In aceasta impunatoare unitate inginere~sca, procesul tehnologic de fabricare a painii se desfasoara pe verticala, la primul etaj aflandu-se sala de preparare a aluatului, iar la parter, sala. de prelucrare (divizare, modelare, dospire finala) si de coacere (adica a cuptoarelor), aceasta din urma fiind separata de cea pentru prelucrare.
 * Atat la etaj cat si la parter exista spatii amenajate special pentru asigurarea conditiilor necesare fermentarii In cuve a maielei si aluatului, respectiv pentru dospirea bucatilor de aluat modelate, asezate pe ,panacoade In dospitoarele mobile corespunzatoare. :Etajul este astfel construit Incat prezinta deschidere In partea dinspre sala de prelucrare, conferind acesteia o mare Inaltime, cum si spatiu larg deschis, luminos, corespunzator unor foarte bune conditii de lucru.
 * Totodata, o asemenea alcatuire permite comunicarea directa Intre cele doua sali de lucru respectiv Intre muncitorii brutari de la preparare si cei de la prelucrarea aluatului, conditie absolut necesara. La etajul al II-lea se afla cernatoarele mecanice, iar la cel de al III-lea etaj, buncarele (timoacele) de faina si snecurile de alimentare. Legatura cu magazia de faina - situata Intr-o cladire apropiata - era asigurata printr-un tunel subteran In care se afla montat snecul de transport al fainii si elevatorul pentru ridicarea ei pe verticala, spre timoace. Mult mai tarziu, odata cu construirea In vecinatate a unei mori moderne de grau, acest sistem mecanic de alimentare cu faina a fost Inlocuit cu transportul pneumatic, prin legatura aeriana. Tunelul subteran de la subsolul fabricii facea si legatura cu rezervoarele de combustibil lichid (pacura) aflate la distanta, pe terenul din partea laterala, Inspre malul raului Dambovita. Alimentarea cu apa se asigura din putul propriu de mare adancime.
 * Capacitatea de productie a noii fabrici era de 70 tone paine In 24 ore, fiind completata de cea a brutariei mici (vechi), care fusese pastrata In functiune. Pentru depozitarea si expedierea produselor existau magazii corespunzatoare. Transportul painii se facea, la nivelul anului 1940, In ladite din lemn, cu autodube si hipodube proprii. Fabrica dispunea de un laborator tehnologic bine Inzestrat, iar pentru asigurarea conditiilor igienico-sanitare de productie si ale lucrarilor era dotata cu instalatiile necesare (vestiare, dusuri, lavabouri etc), amplasate la subsolul cladirii.
 * In 1920-1921 Manutanta "Centrala a Armatei" a mai fost Inzestrata cu o sectie de fabricare a painii de razboi (respectiv pesmet "A") si biscuiti, una pentru paste fainoase, cum si alta pentru surogat de cafea, astfel de produse fiind necesare aprovizionariI armatei, Incat fabrica purta titulatura "Fabrica de paine de razboi, biscuiti, paste fainoase". Un laborator general echipat corespunzator verifica prin analize fizico-chimice calitatea tuturor produselor care se realizau la acest mare complex. Laboratorul a functionat initial Intr-o cladire vecina cu silozul vechi de grau, aflata Insa pe teritoriul cazarmei "Sf.
 * Gheorghe". Ulterior i s-a construit un sediu chiar langa acel siloz.
 * In acest mod, Manutanta "Centrala a Armatei" a constituit prima unitate cu mare capacitate de productie din capitala, dotata cu utilaje tehnologice la nivelul tehnic al epocii respective, In vederea mecanizarii procesului de fabricatie, astfel ca este considerata ca devenind, pe atunci, Impreuna cu fabricile bucurestene "Gagel" si "Herdan", nucleul industriei painii din Romania. Manutante, mult mai modeste Insa, dupa cate cunoastem, au fost construite si In alte orase din tara, ca spre exemplu cele de la Craiova (fondata In 1896), Fagaras, Timisoara, Brasov, Oradea, Buzau, Cluj, Botosani, localitati In care se aflau gamizoane militare.
 * Manutanta "Centrala a Armatei" mai avea In dotare brutaria mobila de campanie, cu tractiune animala, alcatuita din 40 de cuptoare Incalzite cu lemne, precum si doua grupuri de trenuri brutarie, fiecare compus din 12 vagoane atelier si 22 vagoane anexe, capacitatea de productie a unui grup fiind de 7 tone paine In 24 ore.
 * Tot In componenta ei se aflau, moara de porumb, moara de grau, silozul de grau, preucm si diferite ateliere pentru uz militar, ca:
 * tipografie (unde se tiparea Revista Indetendetei), croitorie, cizmarie, tamplarie, mecanica s.a. De asemenea, dispunea de o gradina de legume si o crescatorie de porci pentru aprovizionarea ostasilor din unitatea Manutantei, amenajate pe un teren aflat In comuna Joita. In aceasta situatie Manutanta "Centrala a Armatei" putea fi considerata o adevarata "fortareata" in domeniu.
 * Ca urmare bombardamentelor din 4 apriie si 7 mai 1944, Manutanta "Centrala a Armatei" a suferit mari stricaciuni si pierderi de vieti omenesti, dar s-a refacut rapid. Cam dupa 1944-1950 s-a renuntat la fabricarea aici a pastelor fainoase si surogatului de cafea.
 * La Manutanta "Centrala a Armatei" lucrau atat militari, cat si personal civil specializat. Se cunoaste ca la fabricarea painii a fost maistru-sef, Intre 1937-1948, renumitul tehnician brutar Niculae Margarit, care detinea si functia de Maistru Suplinitor la Liceul m.l (unde se pregateau specialisti brutari), cum si pe aceea de Membru Titular In Comisia de Calificare a Camerei de Munca. Chiar si dupa 1956, cand unitatea nu mai apartinea armatei lucrau aici numerosi meseriasi proveniti de pe timpul manutantei, cum ar fi, maistrii Aurelian Dovleac, Ion Benedict si Sebastian Stana, sau seful de sectie plutonier major Dumitru Vizitiu. La fabricarea pesmetului ~'A" trudi se vreme Indelungata maistrul specialist Ion Nedelcu, persoana deosebit de falnica si respectata, caruia i se spunea "Patriarhul". Era singurul care stapanea In totalitate secretul fabricarii unor astfel de produse (supuse autoclavizarii Inainte de coacere), pe care dansul Il pastra, ca un veritabil militar. Preluase mestesugul - dupa unele informatii - de la Inaintasul sau, maistrul Dumitru Vei cu, provenit de la "Gagel", unde de asemenea se fabricau astfel de pesmeti.
 * La Manutanta "Centrala a Armatei" se pregateau uncenici brutari, care erau recrutati dintre copiii de trupa proveniti din familii cu orfani, invalizi sau orfani de razboi.
 * Comandantul Manutantei "Centrale a Armatei", dupa informatiile capatate de noi a fost, Inspre anul 1956 pana ce a functionat ca unitate militara, generalul Dumitru Ungheanu, iar dupa trecerea la activitatea civila ca Intreprindere de Panificatie "2 Octombrie", pana In 1958 a fost director locotenent colonel Vasilache, avand ca sef serviciu productie pe ing. agronom Corbu.
 * Manutanta "Centrala a Armatei" a functionat ca unitate militara bugetara pana la 1 iunie 1956, cand, preluata de la armata este transformata In gospodarie chibzuita, sub denumirea Intreprinderea de Panificatie "2 Octombrie", denumire legata de ziua In care ultimul oras al Romaniei, Carei a fost eliberat de sub ocupatia armatei hitleriste, In 1944, prin vitejia ostasilor romani.
 * La 1 august 1958 Intreprinderea trece sub controlul Sfatului Popular al Capitalei, avand ca for tutelar de specialitate Trustul de Panificatie al Capitalei, iar ca for superior, Directia Generala a Painii din Ministerul Industriei Alimentare, care coordona activitatea de panificatie pe Intreaga tara.
 * Mai apoi, la 1 august 1959, Intreprinderea de Panificatie "2 Octombrie" primeste, prin comasare, Intreprinderea de Panificatie, "11 Iunie", astfel ca activitatea se va extinde si la aprovizionarea cu paine a populatiei civile. De asemenea, a mai primit brutaria din comuna Rosu si franzelaria "Vasile Roaita" (a fostului proprietar Matache Teodorescu), din centrul Capitalei, aceasta din urma fiind cedata ulterior (In 1960), Intreprinderii de Panificatie "N. Balcescu".
 * Continunandu-si evolutia, In 1960, Intreprinderii avea sa i se schimbe numele In Intreprinderea de Panificatie "23 August", ca un omagiu - dupa cum s-a sustinut - adus acelui eveniment din 1944, la care muncitorii brutari au contribuit din plin. Acum brutaria veche (mica) a fostei Manutante a intrat Intr-un proces de reutilare, prin Inlocuirea cuptoarelor cu alte 4, tip "dampf' cu cate doua vetre si introducerea masinilor de modelat franzele si comuri, devenind sectie moderna de franzelarie. Asemanator, brutaria mare - respectiv fabrica - a fost reutilata In diferite etape. Le vom schita In continuare.
 * Mai Intai, In 1960 s-au Inlocuit 10 dintre cuptoarele "telescocar", cu cuptoare tip "dampf', iar In anul urmator si celelalte 3, fabrica avand In total, de data aceasta, 10 cuptoare "damf' a cate doua vetre fiecare, astfel Incat capacitatea de productie a celor doua unitati de productie a painii crescuse la 120 tone In 24 ore. La acea data fabrica avea 5 malaxoare indigene (tip "Tehnofrig"), cu 30 cuve de 5001, doua rastumatoare de cuve marca "Wemer-Pfleiderer", doua masini de divizat si modelat provenite din import (tari socialiste) si utilajele ajutatoare necesare (garderoabe-dospitoare, ras tele s.a.). Totodata se desfiinteaza uzina electrica proprie (construita In 1907), astfel ca se trece la reteaua nationala de alimentare cu energie electrica de curent alternativ. Cele 3 masini cu abur de la uzina electrica au fost demontate, doua fiind achizitionate de Muzeu!:i Industrial Bucuresti, iar a treia s-a expediat la Bistrita, fiind utilizata In 'continuare.
 * In anul 1962 se construieste, pe locul vechiului garaj al fostei Manutante o noua sectie de paine dotata cu doua cuptoare mecanice cu leagane, tip F.N.A. "Venus" (import Ungaria), de capacitate 10 tone In 24 ore fiecare.
 * In 1963, Intrerpinderea avea sa mai primeasca brutaria din comuna 30 Decembrie, dotata cu un cuptor "dampf' cu doua vetre, avand capacitatea de 7 tone In 24 ore. Tot In acel an Incepe constructia magaziei modeme de paine, In continuarea celei existente initial (a fabricii), utilata cu benzi transportoare si ventilatoare pentru asigurarea climatului necesar, prevazuta cu 12 ghisee de livrare la rampa, lucrare terminata In 1964.
 * In anul 1965 s-au montat 4 masini noi de divizat aluatul si masini de modelat (import tari socialiste), s-au achizitionat navete si 60 autodube specializate pentru trasnportul produselor de panificatie.
 * Mai apoi, tot aici s-a construit o sectie moderna, cu linie de fabricare a painii In flux continuu, dotata cu utilaje (import Ungaria) speciale pentru prepararea aluatului folosind framantare intensiva si maia fluida. Cladirea acestei sectii a fost amplasata In vecinatatea fabricii.
 * De asemenea, au fost amenajate, In spatii existente, ateliere de fabricare a unor produse de patiserie (pateuri, rulade, foi de placinta si altele), Intreprinderea ajungand sa realizeze 260 tone zilnic de produse, Intr-un sortiment variat.
 * La aceasta mare Intreprindere se desfasura si o intensa activitate culturala, aici functionand o brigada artistica de amatori si o echipa de dansuri nationale, care pregateau frumoase spectacole de sarbatori. Brigada artistica a fost cea care, la "Intalnirea Brutarilor" editia 1981 a intrepretat, pentru prima data, melodia de breasla "Imnul Brutarilor", compozitie a tanarului Marius teicu, pe versuri de Gh. Moldoveanu. Imnul omagiaza stradania fauritorilor de paine, In fraze ca:
 * "Ne-am Infratit pe veci cu painea tarii, simbolul existentei devenit;
 * in flacara cuptorului de aur, sa rezi stam de-apururi ne-am calit...
 * Armata celor multi, cu haine albe, In orice colt de tara o gasesti, prezenta ei o da mirosul painii si sentimentul nobil ca :::traiesti"...
 * Aceste strofe le completeaza pe cele care au fost citate anterior, privind cantecul si poezia despre paine si brutari. Respectiva brigada brutareasca de amatori, avand In repertoriul ei si imnul nostru, a impresionat juriul concursului pe sector prin originalitate, cucerind locul al doilea, cu toata tineretea ei, Inaintea multor brigazi artistice de amatori cu experienta.
 * Primul director civil al Intreprinderii de Panificatie "2 Octombrie", In 1958, a fost renumitul tehnician brutar Mihai Popescu, care avea sa predea conducerea colegului sau de breasla, Stancu-Stanica Stefanescu, acesta pastrand-o pana In 1962, la pensionare. :Cel mai accentuat s-a dezvoltat Intreprinderea In perioada energicului director Stancu-Stanica Stefanescu, persoana care In 1960 s-a straduit si a reusit sa schimbe denumirea Intreprinderii de Panificatie "2 Octombrie", In cea de "23 August", titulatura care va dainui pana la finele anului 1989. Mihai Popescu a avut ca inginer sef pe tanaruI inginer de specialitate Mircea Cocora, iar Stancu-Stanica Stefanescu a colaborat, pe rand, cu tinerii ingineri Ioana Zapucioiu si Ion Butnariu. Toti acestia, Impreuna cu lucratorii din subordine au contribuit la dezvoltarea rapida a activitatii Intreprinderii.
 * Dupa 1989 aceasta Intreprindere cu trecut glorios a intrat Intr-o noua faza de organizare, conform principiilor economiei de piata, asemanator celorlalte surate romanesti ale sale, devenind unitate privatizata, sub denumirea S.C. "Plevnei:' S.A. Treptat, i s-a redus drastic functionalitatea, actual abia mai respirand, ca fiind Inainte de a-si da duhul. Spatiul vital, respectiv terenul posedat anterior i se micsorase deja treptat mai Inainte, pe o buna parte din el construindu-se utilele camine studentesti.
 * Agonia fostei Manutante "Centrale a Armatei", detinatoarea primatului In tehnica mecanizata a procesului de panificatie ar merita, cu prisosinta, iun film documentar istoric, legat de trecutul si activitatea rodnica, Infloritoare, dintr-o lunga perioada, a brutariei partasa la actul de Independenta a Romaniei. Dispare "fortareata" Incununata candva de splendide izbanzi. Ramanem Insa cu amintirea despre ceea ce a fost.
 * Mai mentionam ca unele din cladirile apartinand Manutantei "Centrale a Armatei", care dainuiesc si astazi au capatat alte destinatii fata de cele initiale. Astfel, fosta cazarma a trupei, construita In anul 1883 si supraetajata In 1894 a devenit, dupa 1944, sediul administrativ al Manutantei "Centrale a Armatei", iar apoi, din 1956, sediul Intreprinderii de Panificatie ,,2 Octombrie", numita In 1960 ,,23 August". Concomitent, dupa 1958, tot aici si-a avut sediul Trustul de Panificatie al Capitalei si regiunii Bucuresti, transformat, din 1977-1978 In Intreprinderea de Morarit si Panificatie Bucuresti, vreme cand Intreprinderile de panificatie din subordine au devenit, organizatoric "fabrici", avand ca for tutelar Centrala Industriala de Morarit, Decorticat, Panificatie si Produse fainoase din Ministerul Agriculturii si Industriei Alimentare. Actual, In cladire se afla sediul Patronatului Roman din Industria de Morarit, Panificatie si Produse Faino,ase - ROMP AN. Cat priveste cladirea destinata serviciilor administrative ale Manutantei si Scolii de administratie, construita In 1894, aceasta gazduieste acum Tribunalul Militar Teritorial si Tribunalul Militar Bucuresti.
 * Prima mea amintire despre Manutanta Armatei este veche si dateaza din 1946. Fusesem Incorporat pentru efectuarea stagiului militar la Regimentrul 2 Artilerie Grea, aflat In cazarma "Sf. Gheorghe" (numita si Malmezon), din calea Plevnei, Bucuresti. :Instructia nu era usoara, iar ratia de paine ce o primeam la masa era destul de mica. Intelegeam oarecum faptul, deoarece ne aflam :In anul secetei care bantuise cea mai mare parte a tarii, dar nu pricepeam pentru ce era si foarte neagra, insuficient coapta, veche si chiar amaruie. Aprovizionarea cu paine se facea de la Manutanta Armatei si toti ostasii dadeau vina pe brutarii care o produceau. A doua amintire este total diferita de cea anterioara. Iata-ma In anul 1952, devenit inginer In domeniul panificatiei, repartizat in capitala.
 * In anul 1958 ma vad trimis pentru un scurt interval de timp sa lucrez la Intreprinderea de Panificatie "2 Octombrie", care nu era alta decat fosta Manutanta. Emotiile m-au coplesit, caci n-o cunoscusem, ci numai aflasem de ea cu 12 ani In urma si impresie buna despre painea ei nu avusesem. Surprinzator Insa, aici aveam sa iau cunostinta cu o mare fabrica de paine dotata cu utilaje pentru mecanizarea productiei, cum nu vazusem In alta parte. Din 1956 Manutanta Armatei fusese trecuta la activitatea civila, dar mai lucrau aici multi brutari din trecut, persoane harnice, disciplinate, pricepute. Painea era de buna calitate, fara sa semene nici pe departe cu cea din 1946, de pe timpul cataniei mele.
 * Brutarii de aici - unii proveniti de pe vremea cand nu avusesem parere buna despre painea lor - mi-au acordat sprijin din plin In efectuarea studiului privind "Sincronizarea procesului de productie In fabricile de paine", care a devenit model pentru toate unitatile din tara.