User talk:Weikipediagamer/sandbox

= Christian Johann Heinrich Heine (Wikipedia kokkuvõte) =

Elulugu
Christian Johann Heinrich Heine oli juudi päritoluga Saksamaa luuletaja, üks 19. sajandi olulisemaid saksakeelseid kirjanikke. Heinet peetakse romantismi viimaseks luuletajaks ning ühtlasi selle ületajaks.

Ta muutis argikeele lüürika kasutatavaks, tõstis följetoni ja reisikirja kunstilisele tasemele ning tõi saksa kirjandusse senitundmatu elegantse lihtsuse. Ta on üks tõlgitumaid ja viisistatumaid saksakeelseid autoreid. Heine oli kriitiline ja poliitikasse sekkuv ajakirjanik, esseist, satiirik ja polemiseerija, keda imetleti ja kardeti. Etnilise päritolu ja poliitiliste vaadete tõttu vaenasid teda alaliselt antisemiidid ja rahvuslased.

Heinede suguvõsa kohta on andmeid alates 17. sajandist. Harry Heine oli tema sünninimi – oli kalevikaupmehe Samson Heine ja tema abikaasa Betty neljast lapsest vanim.

Teised 3 last olid: Charlotte Gustav Maximilian

Kõik lapsed kasvasid üles juudi valgustusliikumise haskala vaimus elavas perekonnas, mis oli suures osas assimileerunud. följeton - lühivorm, milles naeruvääristatakse mingit nähtust või isikut reisikiri - autori mälestus reisil toimunud sündmuste kohta, külastatud maade, kultuuri, rahva ja eluolude kirjeldus etniline - teatava rahvaga v. selle päritolu v. kuuluvusega seoses olev antisemiit - juudivastane assimileeruma - samataoliseks muutuma, sarnastuma

Heine sünnikuupäev ei ole kindlalt teada. Kõik kaasaegsed dokumendid, mis võiksid sünniaega kinnitada, on kaotsi läinud. Heine ise nimetas end naljatledes "sajandi esimeseks meheks", sest ta olevat sündinud 1800. aasta uusaastaööl. Mõnikord märkis ta oma sünniaastaks ka 1799. Tänapäeval peavad Heine uurijad kõige tõenäolisemaks sünniajaks 13. detsembrit 1797. Tema lapsepõlv ja noorus sattusid Prantsuse revolutsiooniga seotud suurte muudatuste aega. Alates 1803. aastast käis Harry Heine juudi erakoolis. Kui Baieri kuurvürstiriigi valitsus, millele Bergi hertsogiriik ja selle pealinn Düsseldorf allusid, lubas 1804. aastal ka juudi lastel käia kristlikes koolides, läks Heine linna põhikooli ja 1807. aastal Düsseldorfi lütseumi ettevalmistusklassi.

Lütseumis käis ta alates 1810. aastast, ent lahkus sellest kooli lõpetamata 1814. aastal, sest pidi peretraditsiooni järgides valmistuma kaubanduskoolis kaupmehekutseks. 1815–1816. aastal töötas Heine vabatahtlikuna esmalt Frankfurdi pankuri Rindskopffi juures. Sel ajal õppis ta Frankfurdi juudikvartalis tundma juutide rõhuvat ja talle senini võõrast getoelu. 1816. aastal asus Heine tööle oma jõuka onu Salomon Heine panka Hamburgis. Salomon, kes erinevalt oma vennast Samsonist oli ühiskondlikult väga edukas ja mitmekordne miljonär, võttis vennapoja oma hoole alla. Kuni oma surmani 1844. aastal toetas ta teda rahaliselt. Juba kooliajal lütseumis oli Heine teinud esimesi lüürilisi katsetusi. Alates 1815. aastast kirjutas ta reeglipäraselt, ja tema luuletused avaldati esmakordselt 1817. aastal ajakirjas Hamburgs Wächter

Geto - Geto on rassilise kuuluvuse, usundi, sotsiaalse päritolu, majandusliku või õigusliku seisundi vm alusel diskrimineeritud elanike linnaosa.

Kuna Heine ei näidanud rahaasjades üles ei erilist huvi ega annet, asutas onu talle viimaks kaleviäri, mis pidi juba 1819. aastal pankroti välja kuulutama. Selle omanik oli juba toona pühendunud pigem luulekunstile. Perekonnarahule mõjus kahjulikult ka Heine õnnetu armastus oma onutütre Amalie vastu. See vastuseta jäänud kiindumus oli aluseks hilisematele romantilistele armastusluuletustele kogus "Buch der Lieder". Rõhuvat õhkkonda onu majas, kus ta tundis end üha enam soovimatuna, kirjeldas Heine luuletuses "Affrontenburg".

Esimene kirjanduslik edu
Esimesed luuletused ("Ein Traum, gar seltsam", "Mit Rosen, Zypressen") avaldas Heine juba Hamburgis 1816. aastal, kasutades pseudonüümi Sy. Freudhold Riesenharf. H. Heine nime all avaldas ta 1821. aasta detsembris Berliinis oma esimese lüürikakogu "Luuletused". 1824. aastal ilmus kogumik "Kolmkümmend kolm luuletust" mis sisaldas ka Saksamaal tänapäeval tuntuimat Heine luuletust "Die Loreley". 1826. aastal avaldas Heine oma reisikirja "Harzi-reis". 1827. aasta oktoobris tuli välja lüürikakogu "Lauluraamat", mis pani aluse Heine kuulsusele ja on menukas tänaseni. Heine ise nägi merd esmakordselt 1827. ja siis 1828. aastal, reisides Inglismaale ja Itaaliasse. Oma muljeid kirjeldas ta "Reisipiltides", mis ilmusid 1826–1831. Nende juurde kuuluvad tsükkel "Põhjameri" ning teosed "Lucca termid" ja "Ideed. Le Grandi raamat".

pseudonüüm - varjunimi

Surm
1848. aasta veebruaris, kui Pariisis puhkes revolutsioon, varises Heine kokku. Peaaegu täiesti halvatuna pidi ta oma elu viimased kaheksa aastat veetma haigevoodis, ta enda sõnul "madratsihauas". 1846. aastal kuulutati ta isegi enneaegselt surnuks.